ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року	справа № 380/22870/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, 
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період, починаючи з 01 червня 2023 року до 30 вересня 2023 року, додаткової винагороди, передбаченої абзацами п`ятим, шостим пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168;
- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період, починаючи з 01 червня 2023 року до 30 вересня 2023 року, додаткову винагороду, передбачену абзацами п`ятим, шостим пункту 1 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді інструктора. Повідомляє, що він належав до інструкторсько-викладацького складу Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до своїх штатно-посадових обов`язків залучався до підготовки та навчання персоналу (курсантів), а поряд з цим виконував обов`язки начальника інженерної служби циклової комісії за весь період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .
Разом з тим, додаткова грошова винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, позивачу не була виплачена.
Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою судді від 24.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№2365 від 12.01.2026), в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що позивачу у грудні 2023 року було виплачено сукупну суму 44 451,61 грн, яка, на думку частини, покриває належні виплати. Також вказує, що при звільненні у серпні 2025 року з позивачем проведено повний розрахунок, а рапортів про незгоду від нього не надходило. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив таке.
З 22 січня 2021 року до 21 серпня 2025 року, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді інструктора.
21 серпня 2025 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №240, ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
У зв`язку з тим, що за період з 01.06.2023 по 30.09.2023, йому не була виплачена додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 для військовослужбовців, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо надання інформації про виплату такої винагороди.
Зі свого боку, військовою частиною НОМЕР_1 було надіслано картку особового рахунку ОСОБА_1 за 2023 рік. Із даної картки вбачається, що позивач отримав додаткову винагороду у грудні 2023 року в сукупному розмірі 44451,61 грн., при цьому виплата такої винагороди відбувалася лише за викладання у жовтні, листопаді та грудні 2023 року. У здійсненні виплати за період з 01.06.2023 по 30.09.2023 відповідачем відмовлено.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд керувався таки.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзацами першим, другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Статтею 9-2 Закону № 2011-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі - Постанова № 168) установлено, що на період дії воєнного стану для військовослужбовців передбачена виплата додаткової винагороди.
09.08.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 836 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, яка набрала чинності з дня її опублікування (11.08.2023) та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з 01.06.2023.
Так, Постанову № 168 доповнено п.1-1, відповідно до якого установлено, що на період воєнного стану: військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу в розрахунку на місяць відповідно до переліку посад керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), затвердженого керівниками відповідних міністерств та державних органів. Розмір додаткової винагороди за конкретними категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням заінтересованих центральних органів виконавчої влади та державних органів.
Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 від 15.09.2023р. № 1001, яка набрала чинності з дня її опублікування (20.09.2023) та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 01.06.2023, абз.6 п.1-1 Постанови № 168 викладено в такій редакції: Розмір додаткової винагороди за категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) встановлюється згідно з додатком, а Постанову № 168 доповнено додатком такого змісту: Розміри додаткової винагороди за категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах). При цьому, у зазначеному додатку до Постанови № 168 розміри додаткової винагороди визначені залежно від категорії посад, зокрема, 30000 грн. - особи, які обіймають посади інструкторсько-викладацького складу (тимчасово виконують обов`язки за посадами) навчальних підрозділів (навчальний взвод, навчальна рота (батарея), відділ, відділення, навчальний курс, школа); особи, які обіймають посади начальників (заступників) або керівників (заступників) циклових комісій (груп підготовки).
Наказом Міністра оборони України «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 25.01.2023 № 44, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 177/39233, затверджено Зміни до Порядку № 260, та доповнено Порядок новим розділом такого змісту: «ХХХV. Виплата додаткової винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу під час воєнного стану (особливого періоду)».
На період дії воєнного стану військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в розмірах від 15000 до 30000 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу).
Розмір додаткової винагороди за конкретними категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу затверджується Кабінетом Міністрів України. Перелік навчальних військових частин (навчальних центрів, навчальних підрозділів), а також посад керівного та інструкторсько-викладацького складу (далі - Перелік) затверджується Міністром оборони України.
Виплата додаткової винагороди здійснюється керівному та інструкторсько-викладацькому складу, який залучається (залучався) до проведення підготовки у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) (далі - навчальні військові частини):
з дня початку проведення підготовки у навчальних військових частинах до дня її завершення, незалежно від кількості проведених занять керівним та інструкторсько-викладацьким складом за час здійснення підготовки персоналу;
з дня вступу до виконання обов`язків за посадою, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадою, до дня звільнення від виконання обов`язків за посадою, за якою встановлена виплата додаткової винагороди. У разі допущення військовослужбовця до тимчасового виконання обов`язків за посадою, визначеною у Переліку, яка передбачає виплату додаткової винагороди в менших або більших розмірах, виплата такої винагороди здійснюється в розмірі, встановленому за посадою, що тимчасово виконується;
з дня початку виконання завдань, пов`язаних з підготовкою та навчанням особового складу (підрозділів), військовослужбовцям, направленим у службові відрядження для виконання цих завдань, до дня закінчення їх виконання, у розмірах, встановлених Переліком.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказу командира військової частини, командирам військових частин - на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Підтвердження проведення підготовки у навчальних військових частинах здійснюється на підставі таких документів: розпорядження на здійснення підготовки; наказу командира навчальної військової частини про організацію проведення підготовки; розкладу занять; журналу обліку бойової підготовки; плану-конспекту проведення занять; відомості визначення індивідуальної оцінки та обліку результатів виконання вправ стрільб (водіння); оціночної відомісті виконання нормативів з предметів навчання.
Із аналізу наведених правових норм слідує, що право на таку винагороду мають військовослужбовці, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) та які залучається (залучався) до проведення підготовки у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах).
При цьому, підтвердженням проведення підготовки у навчальних військових частинах слугують розпорядження на здійснення підготовки; накази командира навчальної військової частини про організацію проведення підготовки; розклади занять; журнали обліку бойової підготовки; плани-конспекти проведення занять; відомості визначення індивідуальної оцінки та обліку результатів виконання вправ стрільб (водіння); оціночної відомості виконання нормативів з предметів навчання.
Додатком до Постанови № 168 встановлено розміри додаткової винагороди за категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), зокрема для осіб, які обіймають посади інструкторсько-викладацького складу (тимчасово виконують обов`язки за посадами) циклових комісій (циклів, відділень, груп підготовки) (за типом кафедри у вищих військових навчальних закладах) розмір такої винагороди становить 25000,00 грн на місяць.
Згідно п. 2.1. вказаної Посадової інструкції до функцій викладача начальника інженерної служби циклової комісії входить, зокрема проводити навчальні заняття на високому науковому та методичному рівні і досягати засвоєння курсантами (навчаємих) стійких практичних навичок.
Відповідно до п. 3.1. Посадової інструкції викладач начальник інженерної служби циклової комісії як викладач зобов`язаний:
- досконало знати предмет, який викладає, вимоги програм підготовки щодо фахового рівня кваліфікованих військовослужбовців, уміло застосовувати на практиці методичні навички;
- здійснювати на високому рівні навчально-виховну та методичну діяльність, забезпечувати високу ефективність навчального процесу, об`єктивно оцінювати знання та вміння курсантів;
- своєчасно та якісно розробляти навчально-методичні матеріали з предметів;
- організовувати практичні заняття відповідно програми підготовки курсантів (навчаємих) за військовою обліковою спеціальністю;
- забезпечувати навчально-методичними матеріалами, навчально-матеріальної базою теоретичні, практичні заняття, та самостійну підготовку курсантів (навчаємих);
- контролювати ведення обліку підготовки в закріплених за ним навчальних (групах);
- підтримувати високу військову дисципліну під час занять, знати індивідуальні якості та здібності кожного курсанта (навчаємого) за напрямком підготовки;
- вживати заходів щодо запобігання травматизму та загибелі особового складу, особисто доводити заходи безпеки перед початком кожного заняття;
- постійно підвищувати свій професійний рівень та майстерність;
- брати активну участь у суспільному житті циклу, відпрацюванні методичних розробок, навчальних програм, складанні розкладів занять, пропаганді військовотехнічних знань;
- бути для курсантів (навчаємих) зразком бездоганного виконання службового обов`язку, високої військової дисципліни й організованості;
- брати участь у складанні службових характеристик на курсантів (навчаємих).
Також, відповідно до п. 4.1. Посадової інструкції викладач начальник інженерної служби крім прав, передбачених статтею 50 Закону України №Про Вищу освіту№, має право:
- уточнювати час заняття, його зміст і встановлювати перелік нормативів, які потрібно відпрацювати;
- користуватись пільгами і компенсаціями згідно чинного законодавства.
Окрім цього, аналіз наданих Військовою частиною НОМЕР_1 документів свідчить, що за період з червня по вересень 2023 року ОСОБА_1 щомісячно залучався до підготовки та навчання персоналу (курсантів), які проходили підготовку на базі Військової частини НОМЕР_1 .
Суд зауважує, що виключний перелік підстав для невключення певних категорій військовослужбовців до наказів про виплату додаткової винагороди передбачений у пункті 4 розділу XXXV Порядку №260, серед яких відсутня така підстава, як виконання поряд з викладацькою роботою, обов`язків начальника служби за вказаним напрямком.
Згідно з позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17 щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців. У п. 64 постанови Велика Палата Верховного Суду наголосила, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. З наведених вище мотивів до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми наказів та інших окремих доручень чи телеграм Міністра оборони України, якщо вони обмежують права на отримання деякими категоріями осіб щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 та Порядком №260.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2017 №2-р/2017).
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005).
Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі «Kopecky проти Словаччини» від 28 вересня 2004 року, заява №44912/98).
Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині 3 статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.
У постанові від 29.08.2018 у справі №492/446/15-а Велика Палата Верховного Суду врахувала правовий висновок ЄСПЛ, сформований в рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50-56), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону»; у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18, із посиланням на положення ст. ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, позивач, як особа, яка обіймала посаду інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) та залучалася до проведення підготовки персоналу у таких установах, має право на отримання додаткової винагороди за період з червня 2023 року по вересень 2023 року включно.
При цьому, в силу положень Порядку № 260, така винагорода підлягає нарахуванню з дня початку проведення підготовки у навчальних військових частинах до дня її завершення, незалежно від кількості проведених занять керівним та інструкторсько-викладацьким складом за час здійснення підготовки персоналу.
Аналіз довідки Військової частини НОМЕР_1 про виплачене грошове забезпечення капітану позивача за період з 01.01.2023 по 01.12.2023 свідчить, що позивачу за червень – вересень 2023 року не виплачено додаткової винагороди за проведення занять відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Таким чином, позовні вимоги про нарахування і виплату такої винагороди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку що позовні вимоги необхідно задовольнити.
Щодо судового збору, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст.139 КАС України, такий розподілу не підлягає.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в:
1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій - задовольнити повністю.
2.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період, починаючи з 01 червня 2023 року до 30 вересня 2023 року, додаткової винагороди, передбаченої абзацами п`ятим, шостим пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168.
3.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період, починаючи з 01 червня 2023 року до 30 вересня 2023 року, додаткову винагороду, передбачену абзацами п`ятим, шостим пункту 1 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168.
4.Судові витрати розподілу не підлягають .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Грень Наталія Михайлівна