ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2026 року
м. Харків
справа № 643/3367/25
провадження № 22-ц/818/776/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії Маміної О.В., Шабельнікова С.К.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач –  ОСОБА_2 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Браташ Ольги Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2025 року у складі судді Скотара А.Ю.,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 Браташ О.О, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за орендною платою за Договором № б/н оренди транспортного засобу без екіпажу з правом подальшого викупу від 25 грудня 2023 року у розмірі 289602,11 грн; заборгованість за страхування за Договором № б/н оренди транспортного засобу без екіпажу з правом подальшого викупу від 25 грудня 2023 року у розмірі 1900,00 грн, матеріальний збиток за Договором № б/н оренди транспортного засобу без екіпажу з правом подальшого викупу від 25 грудня 2023 року у розмірі 154765,13 грн; понесені судові витрати, у т.ч. витрати на правничу допомогу. 
08.07.2025 у вказаній цивільній справі ухвалено рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
18.07.2025 ОСОБА_2 через свого представника адвоката Зябкіна В.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій він просив суд стягнути з позивачки понесені відповідачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. 
В обґрунтування заяви представник відповідача зазначив таке: що вартість наданих відповідачу послуг з професійної правничої допомоги склала 5000,00 грн. На підтвердження понесених судових витрат до заяви про ухвалення додаткового рішення додано копію договору про надання правової допомоги № 955 від 22.10.2024, додаткову угода від 27.05.2025, акт виконаних робіт від 08.07.2025 та копію платіжної інструкції від 09.07.2025 про оплату рахунку за вказаним договором.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Додаткове рішення обґрунтовано тим, що відповідачем підтверджено належними доказами здійснення витрат на правничу допомогу на суму 5000,00 грн, розмір яких на думку суду є співмірним та розумним, тому відмова у їх стягненні з підстав не надання стороною відповідача попереднього орієнтовного розрахунку, ураховуючи, що представник відповідача вступив у справу на стадії судового розгляду, порушить один із принципів цивільного судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України) - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Не погодившись з додатковим рішенням ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просило додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем у встановленому ЦПК порядку було не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу. Представником відповідача до закінчення судових дебатів у справі не зроблено заяву про витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, представник відповідача відзиву на позовну заяву, докази на підтвердження своїх заперечень у справі до суду не подавав, участь у судових засіданнях, окрім одного разу – 03.07.2025 року, не приймав, тому підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у зваленому відповідачем розмірі відсутні. 
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ухвалою від 18.03.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено на 09.04.2025. Сторони були повідомлені про час та і місце розгляду справи (а.с. 72, 75-76).
09.04.2025 представник позивача подав клопотання про перенесення судового засідання, у зв`язку з відрядженням (а.с. 77-78).
Ухвалою від 24.04.2025 закрито підготовче провадження до судового розгляду 22.05.2025. Сторони були повідомлені про час та і місце розгляду справи (а.с. 87,88-90)
28.05.2025 представник відповідача подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення судового засідання (а.с. 96).
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розгляд справи відкладений до 30.07.2025. Сторони були повідомлені про час та і місце розгляду справи (а.с. 101, 104-105))
03.07.2025 представником відповідача заявлено клопотання про залучення заяви про намір подати документи на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, клопотання задоволено судом та залучено заяву (а.с. 111-115).
У судовому засіданні 03.07.2025 представником відповідача заявлено клопотання про залучення заяви про намір подати документи на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, клопотання задоволено судом та залучено заяву, проте попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача у заяві не зазначено (а.с. 111).
Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 08.07.2025 відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення розміру орендної плати та матеріальних збитків (а.с.118-122).
Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 08.07.2025, під час проголошення рішення сторони присутні не були. Вказане рішення доставлено до електронного кабінету представників сторін 08.07.2025 о 18:42 (а.с. зворот 123).
18.07.2025 ОСОБА_2 через свого представника адвоката Зябкіна В.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій він просить суд ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат: витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (а.с.126) .
На підтвердження понесених витрат до заяви про ухвалення додаткового рішення додано копію договору про надання правової допомоги № 955 від 22.10.2024 (а.с. 127-128).
В додатковій угоді від 27.05.2025 до договору про надання правової допомоги №955 від 22.10.2024 та акті виконаних робіт від 08.07.2025 вказані послуги: консультація по справі, написання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, виїзд до суду та ознайомлення з матеріалами справи, вивчення матеріалів справи та підготування правової позиції, у разі позитивного прийняття рішень сторони погодились про гонорар успіху у розмірі 3000,00 грн. Загальна вартість послуг з урахуванням гонорару складає 5000, грн (а.с. 129,130). 
Згідно копії платіжної інструкції від 09.07.2025 здійснено оплату рахунку за вказаним договором (а.с 131).
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Аналогічні висновки щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України викладено у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 22/3812/19.
Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.
У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання -передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц, провадження № 61-15221св20 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Згідно висновків Верховного Суду, які викладені в його постановах у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18, та за № 648/1102/19 від 12.02.2020року про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.
Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. 
Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №161/5317/18 (провадження №61-3454св22), неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. 
Встановлено, що представником позивача надано всі документи, які підтверджують надання правової допомоги, а саме: копія договору про надання правової допомоги № 955 від 22.10.2024, додаткова угода від 27.05.2025, акт виконаних робіт від 08.07.2025 та копію платіжної інструкції від 09.07.2025 про оплату рахунку за вказаним договором.
Тому судова колегія відхиляє доводи апелянта про недоведеність факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу у заявленому у позові розмірі.
Доводи апелянта про те, що представник відповідача не заявляв вимог щодо стягнення судових витрат, спростовується матеріалами справи. Зокрема, 03.07.2025 представником відповідача було подано клопотання про долучення заяви щодо наміру подати докази, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу. Зазначене клопотання судом задоволено та заяву долучено до матеріалів справи.
Крім того, аналіз частини другої статті 134 ЦПК України визначає, що неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Браташ Ольги Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Додаткове Салтівського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 09 січня 2026 року.
Головуючий    О. Ю. Тичкова

Судді    О.В. Маміна

С.К. Шабельніков