Справа № 592/12173/25 
Номер провадження 22-ц/816/1452/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 січня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Петен Я.Л. 
суддів: Криворотенка В.І., Замченко А.О.,
з участю секретаря судового засідання: Овчаренко М.В.
у присутності:
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Казака Михайла Владиленовича, 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Казаком Михайлом Владиленовичем,
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Косолап М.М. у м. Суми, повне судове рішення складено 19 листопада 2025 року, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1330-4821 від 12 січня 2024 року у розмірі 90000 грн 00 коп., з яких прострочена заборгованість за кредитом складає 18000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 72000 грн.
Свої вимоги мотивувало тим, що 12 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (сукупність інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках яких реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів) укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1330-4821. Позичальнику надано одноразовий ідентифікатор С7518 для підписання кредитного договору №1330-4821 від 12 січня 2024 року та для підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 18000 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 30 днів; знижена відсоткова ставка - 2,50 % в день; стандартна відсоткова ставка - 2,50 % в день. Кредитні кошти були надані відповідачу на рахунок, вказаний в особистому кабінеті, на підтвердження чого надано довідку АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему LiqPay на карту отримувача. Відповідач, отримавши кредитні кошти, не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин. У подальшому відповідач порушив умови кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредит, внаслідок чого станом на 17 травня 2025 року загальний розмір заборгованості становить 153000 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 18000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 135000 грн. Кредитодавець прийняв рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності шляхом часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 63000 грн за умови погашення решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 90000 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 18000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 72000 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1330-4821 від 12 січня 2024 року у розмірі 90000 грн 00 коп., з яких 18000 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 72000 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту отримання ОСОБА_1 кредиту на умовах, визначених у кредитному договорі № 1330-4821 від 12 січня 2024 року, та не виконання ним взятих на себе зобов`язань, а тому дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 90000 грн. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Казака М.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ставить під сумнів відповідність паперової копії електронного кредитного договору №1330-4821 від 12 січня 2024 року його оригіналу, а тому він скористався правом на його витребування. Проте, судом першої інстанції клопотання про витребування оригіналу електронного доказу було залишено без задоволення. На думку скаржника, судом був порушений порядок та не застосовані наслідки, встановлені ч. 6 ст. 95 та ч. 5 ст. 100 ЦПК України. Вважає передчасним та незаконним висновок суду про те, що між сторонами був укладений договір кредитної лінії №1330-4821 від 12 січня 2024 року, оскільки зазначені судом у судовому рішенні пункти кредитного договору 2.3, 4.10, 4.14, 5.3.1 не містять інформації про загальні витрати за споживчим кредитом, а тому договір є нікчемним. У зв`язку з цим вважає, що у кредитора відсутнє право вимоги за договором.
Від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник товариства просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що кредитний договір № 1330-4821 укладено 12 січня 2024 року з додержанням норм чинного законодавства, в якому сторони узгодили всі його істотні умови, з якими відповідач погодився шляхом проставлення свого електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитні кошти у сумі 18000 грн були отримані відповідачем, проте останній не виконав взятих на себе зобов`язань, кошти не повернув, проценти за їх використання не сплатив. Звертає увагу на те, що договір було укладено у період з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року, коли денна процентна ставка, з урахуванням пункту 17 розділу ІV «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», не могла перевищувати 2,50 %, а тому вважає, що кредитодавцем правильно застосовано розмір процентної ставки. 
У судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 не прибув. Його представник, адвокат Казак М.В., у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Додатково зазначив, що розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1%, а тому розмір процентної ставки, зазначений у договорі не відповідає нормам законодавства. Також на питання суду пояснив, що відповідач певні кошти отримував від інших кредитодавців, проте не від ТОВ «Укр Кредит Фінанс». 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися у судове засідання.
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 12 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію», шляхом підписання одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С7518, укладено договір про відкриття кредитної лінії №1330-4821 (а.с. 11-14).
За умовами кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому цим договором (пункт 2.2. договору). Мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника (пункт 2.4. договору).
Для укладання цього договору, у порядку встановленими Правилами, позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця усіх граф відповідної форми. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою веб-сайту кредитодавця та які необхідні для укладення цього договору. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних (пункт 3.2. договору).
При поданні інформації відповідно до пункту 3.2. цього договору позичальником вперше, відбувається реєстрація позичальника у ІТС кредитодавця через веб-сайт кредитодавця та формується позичальнику його особистий розділ у ІТС кредитодавця (особистий кабінет). Доступ до особистого кабінету здійснюється позичальником після авторизації шляхом використання одноразового паролю, який надсилається кредитодавцем позичальнику каналом комунікації, що наданий позичальником згідно пункту 3.2. цього Договору (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо) (пункт 3.3. договору).
Для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодовець рекомендував позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування згідно розрахунку: дата видачі кредиту - 12 січня 2024 року, останній календарний день першого базового періоду - 10 лютого 2024 року, сума кредиту 18000 грн, нараховані проценти за користування кредитом - 13500 грн, разом до сплати 31500 грн (пункти 2.3., 5.3.1 договору).
У пункті 4.1 договору визначено загальний розмір кредиту: 18000 грн.
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Процентна ставка за користуванням кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою та/або зниженою процентними ставками (пункт 4.7 договору).
Пунктом 4.8. договору визначено, що базовий період складає 30 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду, крім наступного випадку: якщо позичальник у поточному базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.
Пунктом 4.9. договору визначено, що сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів (який є додатком 3 до договору) дат, які є останніми днями відповідних базових періодів. У разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду, позичальник зобов`язаний починаючи із наступного календарного дня сплачувати проценти за користування кредитом кожного календарного дня строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів користування кредитом у повному обсязі.
У пункті 4.10. договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 2.50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою).
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 06 листопада 2024 року. Строк дії Договору є рівним строку кредитування (пункт 4.12 договору). 
Згідно пункту 4.13. договору реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає «дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот сорок сім цілих, п`ятдесят сотих відсотків».
У пункті 4.14. договору сторони дійшли згоди, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору (за весь строк кредитування) складає: 153000 грн. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом.
Позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована кредитодавцем) не пізніше ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного у п. 4.12. цього договору (06.11.2024 року), шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах. Кредит вважається повернутим кредитодавцю з моменту зарахування необхідної суми грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця (пункт 5.1. договору).
Пунктом 11.8. договору передбачено право позичальника на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем або новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, в тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої позичальнику у процесі врегулювання простроченої заборгованості.
У реквізитах сторін зазначено електронну адресу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та номер особистого електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 (пункт 12 договору).
Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) підписані відповідачем 12 січня 2024 року одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С7518 (а.с. 15-18 на звороті).
Згідно моніторингу дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі при укладенні кредитного договору № 1330-4821 від 12 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 : о 12:43:11 відбувся вхід на сайт кредитодавця та ідентифікація в інформаційно-телекомунікаційний системі; о 15:22:42 - створення заявки клієнтом; о 15:24:17 - повідомлення про прийняте рішення, розміщення договору (оферти) в інформаційно-телекомунікаційній системі; о 15:24:02 - ознайомлення з офертою та формування одноразового ідентифікатора; о 15:29:24 сформоване електронне повідомлення про прийняття пропозиції, введення одноразового ідентифікатора та повідомлення (підтвердження) про укладення договору в особистому кабінеті; о 15:29:26 - надання послуги та повідомлення (підтвердження) про укладення договору та надання послуги (а.с. 88).
Згідно з довідкою про перерахування суми кредиту № 1330-4821 від 12 січня 2024 року видача кредиту ОСОБА_1 здійснено за допомогою платіжної системи LiqPay, платіж № 2414272256, сума платежу 18000 грн, card_mask НОМЕР_1 (а.с. 23).
12 січня 2024 року на картку НОМЕР_1 через систему платежів LiqPay перераховано грошові кошти в сумі 18000 грн за номером договору № 1330-4821, ID платежу 2414272256, що підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 21-22).
За інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданою на запит суду першої інстанції, на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 12 січня 2024 року зараховано суму 18000 грн (а.с. 100).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1330-4821 від 12 січня 2024 року, станом на 17 червня 2025 року заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі становить 153000 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 18000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 135000 грн (а.с. 24-25).
Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Судом встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії № 1330-4821 від 12 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі та підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С7518 у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». 
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У Постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 Верховний Суд виклав позицію про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Судом встановлено, що 12 січня 2024 року о 12:43:11 відповідач здійснив вхід на сайт кредитодавця ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (сredos.ua) до особистого кабінету, де о 15:22:42 створив заявку та о 15:24:14 на електронну адресу, зазначену у кредитному договорі ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав повідомлення про прийняте рішення. О 15:27:02 ознайомився з розміщеним в Інформаційно-телекомунікаційній системі договором (офертою), а о 15:29:24 ввів одноразовий ідентифікатор (здійснив підписання електронного повідомлення про прийняття пропозиції (акцепт)), після чого в особистому кабінеті розміщено повідомлення (підтвердження) про укладення договору. На виконання вказаного договору позивач перерахував на рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 18000 грн., що підтверджується довідками як ТОВ «Укр Кредит Фінанс», так і АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 21 - 23, 100, 103). 
Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладення між сторонами 12 січня 2024 року кредитного договору, всі істотні умови якого були ними погоджені в належній формі і на виконання умов якого позивач на картковий рахунок відповідача перерахував за допомогою платіжної системи LiqPay грошові кошти в сумі 18000 грн.
Заперечення відповідача щодо не укладення та не підписання ним договору повністю спростовуються матеріалами справи.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не витребування судом першої інстанції оригіналу електронного доказу (електронного договору), а також доводи про порушення у зв`язку цим судом першої інстанції вимог частини 6 статті 95 та частини 5 статті 100 ЦПК України, з таких підстав. 
За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, електронними доказами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України).
Згідно з вимогами ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (ч. 1). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (ч. 4). Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5). 
З наведених норм права слідує, що процесуальний закон регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ, який в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень порядку надання і отримання електронного доказу в суді першої інстанції, якому було надано відповідну оцінку. 
У судовому засіданні від 20 жовтня 2025 року суд першої інстанції розглянув заяву представника відповідача, адвоката Казака М.В., про витребування оригіналу договору про відкриття кредитної лінії від 12 січня 2024 року, та протокольною ухвалою відмовив у її задоволенні (а. с. 93). Тобто у суду першої інстанції не було обґрунтованих сумнівів щодо відповідності паперової копії електронного доказу його оригіналу. 
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ст. 100 ЦПК України, праву учасника справи подати до суду паперову копію електронного доказу відповідає право, а не обов`язок суду витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. А не взяття судом до уваги паперової копії оригіналу електронного доказу є процесуальним наслідком саме неподання оригіналу електронного доказу на вимогу суду. У даному ж випадку суд першої інстанції відмовив представнику відповідача у витребуванні оригіналу електронного доказу, а тому підстав для неврахування судом його паперової копії не було. 
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача, адвокат Казак М.В., також просив витребувати оригінал електронного договору, оскільки ставить під сумнів наявну в матеріалах справи його паперову копію. При цьому зазначав, що самостійно для отримання оригіналу електронного кредитного договору до кредитодавця не звертався, активних дій для цього не вчиняв. 
Колегія суддів у судовому засіданні не вбачала підстав для витребування та дослідження оригіналу електронного договору, тому відмовила у задоволенні такої заяви представника відповідача. При цьому апеляційним судом враховано наявність в матеріалах справи паперової копії електронного договору, відсутність обґрунтованих сумнівів щодо її невідповідності оригіналу, невчинення стороною відповідача дій щодо самостійного отримання такого доказу, розгляд та вирішення вказаного питання судом першої інстанції.
Посилання скаржника на ч. 6 ст. 95 ЦПК України, яка регулює письмові докази, є помилковим, оскільки паперова копія електронного доказу не є письмовим доказом.
Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо відсутності в умовах договору інформації про загальні витрати за споживчим кредитом, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні прямо вказані пункти договору (2.3, 4.10, 4.14, 5.3.1), які містять цю інформацію. Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
Умовами кредитного договору передбачено дату видачі кредиту - 12 січня 2024 року, суму кредиту - 18000 грн, нараховані проценти за користування кредитом - 13500 грн, стандартну процентну ставку - 2,50 % за кожен день користування кредитом, строк кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дату повернення (виплати) кредиту - 06 листопада 2024 року.
Проте, на момент укладення між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем договору про відкриття кредитної лінії № 1330-4821 від 12 січня 2024 року стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
У справі, що переглядається, договір між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 про відкриття кредитної лінії № 1330-4821 укладено 12 січня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Тому розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1%. 
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio) і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. 
За таких обставин підлягає перерахуванню розмір нарахованих позивачем процентів за користування відповідачем кредитними коштами з урахуванням указаних вище положень закону, виходячи із максимального розміру денної процентної ставки, що становить 1 %: 18000,00 грн х 1% х 300 днів = 54000,00 грн. 
Колегія суддів відхиляє доводи ТОВ «Укр Кредит Фінанс», викладені у відзиві на апеляційну скаргу, стосовно правильного застосування товариством процентної ставки у розмірі 2,50 %, що позивач обґрунтовує датою укладення кредитного договору в період з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року з урахуванням пункту 17 розділу ІV «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». 
Так, пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 такого змісту: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Тобто максимальний розмір денної процентної ставки з 24 грудня 2023 року не повинен перевищувати: з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року включно - 2,5 %; з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року - 1,5 %; з 21 серпня 2024 року - 1%.
Водночас, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір між сторонами укладений 12 січня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» до нього не може бути застосованим. 
Таким чином, станом на 17 червня 2025 року заборгованість відповідача за договором кредитної лінії № 1330-4821 від 12 січня 2024 року становить 72000 грн 00 коп., з яких: 18000 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 54000 грн коп. заборгованість за процентами, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
З врахуванням вищезазначеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні щодо стягнення з відповідача розміру заборгованості за договором кредитної лінії № 1330-4821 від 12 січня 2024 року, стягнувши з відповідача на користь позивача 72000 грн 00 коп., а не в розмірі визначеному судом першої інстанції.
Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, належить змінити розподіл між сторонами судових витрат.
Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1937 грн 92 коп. (2422,40x80%) витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. 
Пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 908 грн 40 коп. (4542х20%) витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
У частині 10 ст. 141 ЦПК України зазначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на викладене, оскільки в порядку розподілу судових витрат з кожної зі сторін підлягає стягненню на користь іншої зазначена вище сума витрат по сплаті судового збору, колегія суддів дійшла висновку, що за результатами здійснення взаємозаліку сум із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню 1029 грн 52 коп. (1937,92 - 908,40) витрат по сплаті судового збору.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Казаком Михайлом Владиленовичем, задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2025 року змінити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1330-4821 від 12 січня 2024 року у розмірі 72000 гривень 00 копійок та судові витрати у розмірі 1029 гривень 52 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 30 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: Я.Л. Петен

Судді: В.І. Криворотенко

А.О. Замченко