Номер провадження: 22-ц/813/2019/26 
Справа № 947/34286/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
представник позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
відповідач - ОСОБА_4 
представник відповідача - Гузь Григорій Васильович 
розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гузь Григорія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_4 на додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Куриленко О.М., у приміщенні того ж суду
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору позики, стягнення заборгованості,-

У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог.
03.03.2025 через систему «Електронний суд» звернулася представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, а саме стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 90682 гривень.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 25.02.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за Договором позики №1 від 01.03.2023 року у розмірі 134 314,88 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 року 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 5 537 909,95 грн.), що складається з: 117 899,58 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 року 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 4 861 094,00 грн.) - заборгованість за основним боргом та 16 415,30 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 року 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 676 815,95 грн.) - нараховані та не сплачені відсотки. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у сумі 15140 гривень. Представник позивача у позові, а також під час судового засідання, до закінчення судових дебатів заявила, що докази понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У зв`язку із розглядом даної справи позивач понесла витрати, що пов`язані з отриманням нею правової допомоги, яка надавалася Адвокатським об`єднанням «Консалтингова фірма «Домінанта», тому звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Додатковим рішенням Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №947/34286/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, - задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у справі №947/34286/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 гривень..
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначає, що враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача - ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30000 гривень.
Доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду від 12 березня 2025 року та в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відсутні дані, про те, хто підписав та надав заяву про винесення додаткового судового рішення (не зазначено, хто її склав та підписав).
Вказує, що ОСОБА_1 має електронну пошту, про яку неодноразово було заявлено в судовому засіданні, зазначено в заявах ОСОБА_4 .. Однак в заяві про винесення додаткового рішення зазначена зовсім інша електронна адреса.
Заява про винесення додаткового судового рішення є фактично позовною заявою, оскільки в первісному позову вимоги про стягнення витрат за правничу допомогу не було. В позові зазначено тільки - стягнути судові витрати, а в чому це полягає не зазначено. Однак, згідно п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Вже за це порушення суд повинний був залишити заяву без руху.
Позовна заява підписана представником 24 жовтня 2024 року. Договір про надання правової допомоги №14/10 укладений 14 жовтня 2024 року. Квитанція до ПКО №44 від 14 жовтня 2023 року про сплату авансу в розмірі 2 000 доларів США. Тобто на час подачі позову вже були витрати на правничу допомогу, але в позові про це не зазначено.
ОСОБА_4 вважає, що документи про сплату 2 000 доларів США в якості авансу складені після винесення судового рішення. Тим більш, згідно заяви адвокатське Об`єднання з таким досвідом роботи зазначає, що аванс в розмірі 2 000 доларів США не повертається, свідчить про не ознайомлення з Правилами адвокатської етики.
На думку ОСОБА_4 це зроблену з метою, щоб зазначити про понесені витрати, що вже не повертаються.
Зазначає, що заява надана через електронний суд. Тому відповідно до вимог ст.43 ЦПК України особа, що звернулася із заявою повинна направити на електронний кабінет цю заяву ОСОБА_4 та його представнику, які мають електронний кабінет.
Нажаль, суд не виконав зазначених вимог, тому позбавив ОСОБА_4 підготуватися до судового засідання, т.я. йому надалі можливість ознайомитися в суді із заявою тільки 11 березня 2025 року, а повинні надати її копію, якщо допустили помилку (в зв`язку з незаконним прийняттям заяви). ОСОБА_4 тільки пізно ввечері надав копію заяви представнику, який був позбавлений можливості підготуватися.
До подачі апеляційної скарги ОСОБА_4 заяву представника Єрісєєвої з додатками про винесення додаткового рішення не отримував.
При розгляді справи суду не були наданні докази, розрахунки на витрачений час, здійснену роботу, розмір оплати виконаної роботи та інше.
Суд першої інстанції не обґрунтував, не дослідів документи, що надані ОСОБА_1 в обґрунтування заяви для винесення додаткового судового рішення.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позов задоволений не в повному розмірі; що позов нескладний (елементарний); правнича допомога надавалася не зовсім компетентна (багато юридичних помилок, неправильно викладені обставини; нелогічно підібрані докази та інше). Суд першої інстанції навіть не перевірив кількість витраченого часу.
Тим більш правова позиція ВС в даний час однозначно зазначає, що витрати на правничу допомогу не є засобом збагачення. Суд навіть не врахував, що ОСОБА_4 є інвалідом 3-й групи, пенсіонером, що він фактично повернув половину боргу, але за своєю некомпетентністю неправильно оформив передачу коштів.
Позиція учасників справи.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Вказує, що рішення є законним, обґрунтованим та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо явки сторін.
24 січня 2025 року від представника відповідача - адвоката Гузя Г.В. надійшло клопотання про виклик свідка ОСОБА_6 та відкладення розгляду справи, в обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що випадково зустрів ОСОБА_6 на вулиці, яка погодилась бути свідком подій які відносяться до справи, а також враховуючи зайнятість адвоката в іншому судовому засіданні, просив відкласти розгляд справи.
Однак, розглянувши вищезазначені клопотання, колегія суддів приходить до висновку про недоцільність відкладення розгляду справи та вважає, що у задоволенні клопотань слід відмовити, з огляду на наступне. 
Щодо клопотання про виклик та допит свідка.
Пунктом 6 частини першої статті 365 ЦПК України визначено, що суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача.
Положеннями пункту 6 частини першої статті 365 ЦПК України передбачено право, а не обов`язок апеляційного суду щодо вирішення питання про виклик свідків.
Відповідно до положень частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд може встановлювати нові обставини лише у тому разі, коли їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність та допустимість доказів), які особа не мала можливості подати суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, чи неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або можуть бути перевіреними судом апеляційної інстанції доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням встановленого порядку (наприклад, із порушенням порядку допиту свідків).
У разі надання для дослідження нових доказів, заявлення клопотання про виклик свідків, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші учасники процесу мають право висловити свою думку щодо цих доказів у засіданні суду апеляційної інстанції.
Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.
Враховуючи викладене, підстави для виклику та допиту свідка у апеляційного суду відсутні, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Отже, підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні.
Щодо клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно із ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга адвоката Гузя Г.В. на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2025 року тривалий час знаходиться в провадженні Одеського апеляційного суду, а саме з 25 березня 2025 року, тому сторона відповідача мала достатньо часу, в разі необхідності та достатньої зацікавленості в розгляді справи, надати суду додаткові докази чи клопотання, мала можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї правової позиції по справі.
ОСОБА_4 , як ініціатор перегляду даної справи в апеляційному порядку зобов`язаний цікавитись відомим йому провадженням, не ухилятись від отримання інформації про рух справи та не допускати свідомих маніпуляцій для затягування судового процесу.
Колегія суддів, враховує, що перше судове засідання по вказаній справі було призначено 21.10.2025, однак не відбулося у зв`язку із надходженням заяви адвоката Гузя Г.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою ОСОБА_4., який бажає брати участь у розгляді апеляційної скарги, та відкладено на 27.01.2026.
24.01.2026 адвокатом Гузь Г.В., у своїй заяві про відкладення зазначено, що він не може приймати участь у розгляді справи, оскільки він бере участь у кримінальній справі, розгляд якої призначено на 12:00 у Доброславському районному суді Одеської області, однак адвокатом не наведено причин неможливості взяти участь у вказаному судовому засіданні, зокрема у режимі відеоконференції, яке призначено на 10:00 год..
Крім того, представником відповідача не надано будь якої інформації неможливості прибуття самого ОСОБА_4..
Необхідними передумовами ефективного судочинства є добросовісне використання учасниками справи процесуальних прав (недопущення зловживання цими правами), добросовісне виконання встановлених законом обов`язків, дотримання всіма суб`єктами судового провадження етичних норм. Здійснюючи свою діяльність на професійній основі судді та адвокати зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти процесуальної поведінки.
Вказане відповідає Правилам організації ефективного цивільного судочинства, що розроблені на підставі ст. ст. 1, 3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, ст. 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суддями пілотних судів Одеської області, адвокатами Ради адвокатів Одеської області та прокурорами прокуратури Одеської області в рамках міжнародного проекту «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін».
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, який належним чином повідомлені про дату судового засідання.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Судовою колегією встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 25.02.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за Договором позики №1 від 01.03.2023 року у розмірі 134 314,88 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 року 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 5 537 909,95 грн.), що складається з: 117 899,58 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 року 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 4 861 094,00 грн.) - заборгованість за основним боргом та 16 415,30 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 року 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 676 815,95 грн.) - нараховані та не сплачені відсотки. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у сумі 15140 гривень.
03.03.2025 через систему «Електронний суд» звернулася представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, а саме стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 90682 гривень.
З наданих матеріалів вбачається, що відповідно до умов Договору про надання правової допомоги №14/10 від 14.10.2024 року та Додатку №1 до Договору від 14.10.2024 року, що укладений між АО «КФ «Домінанта» та ОСОБА_1 , вартість надання правової допомоги щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за Договором позики №1 від 01.03.2023 р. залежить від часу витраченого адвокатами та кількості судових засідань і становить гривневий еквівалент 2000 дол. США, що включає участь у 3-х судових засіданнях та, починаючи з 4-го судового засідання, додатково сплачується гривневий еквівалент 100 дол. США за участь адвоката Об`єднання у кожному судовому засіданні.
14.10.2024 року ОСОБА_1 сплатила на користь АО «КФ «Домінанта» вартість правової допомоги у розмірі 82 380,00 грн., що підтверджується копією квитанції.
28.02.2025 року ОСОБА_1 сплатила на користь АО «КФ «Домінанта» вартість правової допомоги у розмірі 8 302,00 грн., що підтверджується копією квитанції.
28.02.2025 року між ОСОБА_1 та АО «КФ «Домінанта» складено Акт приймання-передачі виконаних робіт з розрахунком вартості правової допомоги, розмір якої склав 90 682 грн.
Задовольнивши заяву частково суд першої інстанції зазначив, що враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача - ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30000 гривень.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком з огляду на таке.
Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133, частини 1, частини 2 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката, як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1, частин 3, 5 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також, відповідно до статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
Згідно з вимогами частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представник позивача надав суду: копію Договору №14-10 від 14.10.2024, Додаток №1 до договору №14-10 від 14.10.2024, Акта приймання-передачі виконаних робіт від ь28.02.2025 та квитанції.
Так, ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції надав належну оцінку заявленим витратам на правничу допомогу з урахуванням приписів статті 137 ЦПК України, встановив реальність понесення таких витрат, їх безпосередній зв`язок із розглядом даної справи, а також перевірив обґрунтованість і необхідність відповідних витрат. Суд дослідив надані докази, що підтверджують обсяг виконаних адвокатом робіт, характер наданої правничої допомоги, складність спору та тривалість судового розгляду.
Зменшуючи заявлений розмір витрат та задовольняючи їх частково, суд фактично здійснив оцінку співмірності витрат, що повністю відповідає усталеній практиці Верховного Суду.
Крім того, визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу є співмірним обсягу та змісту виконаних адвокатом робіт, процесуальній активності представника позивача та значенню справи для сторони. Такий розмір не є надмірним, відповідає ринковій вартості правничих послуг та відображає реальні витрати, необхідні для належного захисту прав та інтересів позивача.
Отже, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Скаржник помилково зазначає, що позивач не зазначав орієнтовний розрахунок судових витрат у позовній заяві.
У позовній заяві на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести в зв`язку з розглядом справи складають 82 000,00 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Позивач заявив у позові та додатково під час судового розгляду 25.02.2025 до закінчення судових дебатів, що докази понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відтак, доводи скаржника в цій частині спростовуються матеріалами справи.
ОСОБА_4 заявляє, що до звернення з апеляційною скаргою не отримував копію заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, однак колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд у Постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20 вказав, що «Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.».
З поданої заяви вбачається, що представник позивача направялв на адресу відповідача вказану заяву.
Крім того, 10.03.2025 від ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копій необхідних документів.
12.03.2025 від ОСОБА_4 до суду надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення по справі з клопотанням про проведення судового засідання без участі відповідача та його представника.
Відтак, ОСОБА_4 ознайомився із заявою про ухвалення додаткового рішення та надав суду свої заперечення.
Щодо заяв скаржника про неякісну правову допомогу надану позивачу - це є оціночним судженням скаржниката не може впливати на право позивача на відшкодування понесених витрат на правову допомогу.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані адвокатом послуги, а також подані до суду документи, врахувавши характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, необхідності виконаних послуг та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову у розмірі 30000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, оскільки розмір вказаних витрат у сумі 30000 грн. (як про це зазначив суд першої інстанції) є співмірним та не суперечить критеріям їх дійсності, необхідності та розумності.
Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що за таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, відсутні передбачені законом підстави для задоволення апеляційної скарги.
Підстав для відмови у задоволенні такого клопотання не було, так як позивачем були подані усі передбачені докази у встановлений законодавством строк, тому апеляційна скарга щодо відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Крім того, судом першої інстанції було частково задоволено вказану заяву, та обґрунтовано зменшено заявлену суму на правову допомогу.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Гузь Григорія Васильовича , який діє в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

В.А. Коновалова