Справа № 331/5515/25
Провадження № 1-кп/331/371/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження №12025082050000811, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2025, 
за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, з вищою освітою, який не працює, є особою з інвалідністю 3 групи, розлучений, на утриманні має малолітнього сина 2012 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
24 квітня 2025 року приблизно о 17 годині 25 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «FORD FOCUS С-МАХ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух лівою смугою руху проїзної частини вул. Українська в м. Запоріжжі з боку вул. Паровозна в напрямку вул. Стефанова зі швидкістю в інтервалі від 87,75 до 92,25 км/год, яка перевищує максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті - 50 км/год відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями. В салоні автомобіля «FORD FOCUS С-МАХ» перебувала пасажир ОСОБА_8 .
В цей же час, в зустрічному напрямку, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в межах лівої смуги проїзної частини вул. Українська здійснював рух водій ОСОБА_9 .
Водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «FORD FOCUS С-МАХ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в світлий час доби в межах населеного пункту, діючи з кримінально протиправною недбалістю, обравши швидкість, яка перевищує дозволену швидкість руху транспортних засобів в межах населеного пункту, при проїзді заокруглення проїзної частини вул. Українська вправо здійснив рух прямо, тобто змінив напрямок руху керованого автомобіля відносно напрямку проїзної частини, перетнув дорожню розмітку 1.3 ПДР «Подвійна суцільна лінія», виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення переднім лівим кутом керованого ним автомобіля з переднім лівим кутом автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку в межах своєї смуги руху.
Внаслідок зіткнення водій ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів V-X ребер ліворуч, які самі за собою кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Садна лобової ділянки ліворуч, обох колінних суглобів, синці в ділянках живота праворуч, лівої здухвинної ділянки, правого стегна, лівого стегна у ОСОБА_9 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 10.1, 11.4, 12.4, 12.9.б) та розділу 34 (дорожня розмітка 1.3) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
- п. 10.1 Правил дорожнього руху, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»;
- п. 11.4 Правил дорожнього руху, де вказано: «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.»;
- п. 12.4 Правил дорожнього руху, де вказано: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»;
- п. 12.9.б) Правил дорожнього руху, де вказано:
«Водієві забороняється:
... б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.»;
Розділ 34 Правил дорожнього руху — «Розмітка 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома смугами. Лінію перетинати забороняється.».
Невиконання водієм ОСОБА_4 вимог п. 10.1, 11.4 та розділу 34 Правил дорожнього руху (подвійна суцільна лінія), знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Прокурор у судовому засіданні обвинувачення підтримав у повному обсязі і зазначив про відсутність у даному випадку пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Також він просив призначити  ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Окрім того, він просив вирішити питання про речові докази та судові витрати, а також скасувати накладені на речові докази арешти. 
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявся у скоєному та пояснив суду, що 24.04.2025 приблизно о 17 годині 20 хвилин він на автомобілі «Форд фокус С-МАХ» забрав свою колишню дружину і їхав з вул. Гагаріна в сторону Хлібозаводу по вул. Українській, в цей час вони з дружиною сварилися, ще й дощ ішов полосою. Рухався він зі швидкістю приблизно 74 -75 км/год, можливо і 87-92 км/год, висновків експерта з даного питання він не оспорює. Під час руху на заокругленні дороги він не проконтролював авто і його занесло на зустрічну смугу, де сталося зіткнення із зустрічним автомобілем. Розмітку на дорозі було видно чітко, але вона була не свіжопофарбована. Внаслідок зіткнення він отримав тілесні ушкодження і потерпілий теж. Жалкує, що так сталося. Його з авто відразу забрали в реанімацію. Позов він визнає частково у сумі 25000 грн., оскільки заявлена сума для нього занадто велика і він не має здоров`я, щоб повноцінно працювати. З приводу фінансової допомоги потерпілому, то на момент допиту 03.12.2025 з потерпілим він не спілкувався і нічого йому не відшкодовував. У даному судовому засіданні він пояснив, що сплатив потерпілому на даний час стільки, скільки зміг, тобто 2000,00 грн., оскільки його єдиним доходом наразі є пенсія по інвалідності, він має на утриманні малолітню дитину, його автомобіль знищено і він має значні проблеми зі здоров`ям. Він дуже жалкує про свій вчинок, усвідомлює його суспільну небезпеку, зробив для себе з даної ситуації належні висновки, не мав умислу на вчинення правопорушення, у зв`язку з чим просив суд суворо його не карати.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив суд не позбавляти  ОСОБА_4 права керування транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, враховуючи відомості про його особу, відсутність обтяжуючих покарання обставин і фактів притягнення до відповідальності, визнання вини під час судового розгляду, а також його поведінку під час досудового розслідування, оскільки він не вживав заходів для затягування розслідування. Також він просив суд врахувати при вирішенні питання щодо цивільного позову його доводи, викладені у відзиві, і зарахувати кошти у сумі 2000,00 грн., сплачені його підзахисним потерпілому під час судового розгляду, у рахунок відшкодування моральної шкоди, про що надав суду відповідні чеки.
Потерпілий ОСОБА_9 у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за згодою учасників судового розгляду суд визнав за можливе розглядати справу за його відсутності, враховуючи, що його інтереси у даній справі представляє представник.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 не вважав можливим у даному випадку застосовувати щодо обвинуваченого положення ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений не продемонстрував дійсно щире каяття, не було встановлено щодо нього пом`якшуючих покарання обставин, на досудовому розслідуванні не визнавав обставини вчинення кримінального правопорушення, не вибачився перед потерпілим, не вжив дієвих заходів для відшкодування шкоди потерпілому. При цьому, він погодився з позицією прокурора щодо необхідності призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Також він просив не скасовувати арешти, накладені на майно обвинуваченого, до моменту відшкодування ним завданої шкоди.
Вина  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими судом доказами - показаннями обвинуваченого, який свою вину визнав повністю і підтвердив факт вчинення кримінального правопорушення за обставин, встановлених під час досудового розслідування і під час судового провадження. Його дії щодо порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.
За згодою учасників судового провадження суд відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
При визначенні виду і розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості і характер суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання.
Так, судом враховано, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.
ОСОБА_4 раніше не судимий,розлучений, офіційно не працевлаштований, є особою з інвалідністю 3 групи, у момент вчинення кримінального правопорушення не перебував у стані сп`яніння, під наглядом лікарів нарколога і психіатра не перебуває і за медичною допомогою не звертався.
Обставиною, що пом`якшує покарання  ОСОБА_4 ,відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, що було встановлено під час судового розгляду даного кримінального провадження.
Обставин, які обтяжують покарання  ОСОБА_4 ,згідно зі ст. 67 КК України встановлено не було.
Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим  ОСОБА_4 кримінального правопорушення, вказані вище відомості про його особу, його поведінку під час досудового розслідування і під час судового провадження, пом`якшуючу покарання обставину і відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також той факт, що обвинувачений усвідомив суспільну небезпеку скоєного, а також сам під час ДТП отримав серйозні травми, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. 
При цьому, суд не бере до уваги прохання обвинуваченого щодо призначення йому мінімального можливого покарання, визначеного ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки у даному випадку його дії призвели до достатньо тяжких наслідків – заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, суд враховує також стан здоров`я і матеріальний стан самого обвинуваченого, у зв`язку з чим вважає неможливим призначити йому менш суворі види покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.
У той же час, суд критично оцінює той факт, що обвинувачений почав здійснювати відшкодування моральної шкоди потерпілому лише під час судового розгляду, а до цього часу не вживав жодних заходів для встановлення контакту з потерпілим для з`ясування його стану та для з`ясування необхідності надання йому посильної допомоги.
Також суд враховує, що обвинувачений добровільно почав відшкодовувати саме моральну шкоду потерпілому, а щодо відшкодування усіх інших витрат потерпілий через свого представника звертався до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченого.
Крім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Тому суд вважає, що всі наведені відомості, які характеризують особу обвинуваченого та його поведінку, є достатніми для того, щоб призначити йому покарання у вигляді обмеження волі не на максимальний строк, визначений у санкції ч. 1 ст. 286 КК України, але є недостатніми для призначення йому мінімального строку вказаного виду покарання за даною нормою КК України. 
Також суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 і ч. 3 ст. 76 КК України. При цьому, суд враховує позицію щодо даного питання прокурора, обвинуваченого та його захисника, а також той факт, що обвинувачений усвідомив суспільну небезпеку скоєного, щиро розкаявся, під час судового розгляду даного кримінального провадження продемонстрував належну процесуальну поведінку, жодним чином не намагався уникнути відповідальності за скоєне. 
Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до позиції, яка викладена у висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є самостійним видом кримінально-правового впливу, спрямованим на досягнення загальної мети покарання, визначеної частиною другою статті 50 КК України, насамперед на запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, із дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
З огляду на підвищений ступінь суспільної небезпечності порушень правил безпеки дорожнього руху, що об`єктивно створюють реальну загрозу життю та здоров`ю інших осіб і нерідко призводять до тяжких наслідків, позбавлення права керування транспортними засобами у певних категоріях справ є необхідним і виправданим засобом превенції, покликаним не лише усунути ризики повторного заподіяння шкоди з боку конкретного засудженого, а й забезпечити належний стримуючий вплив на інших учасників дорожнього руху.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку призначення  ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки є необхідним для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, а також для забезпечення дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
При цьому, той факт, що обвинувачений та його захисник просили не призначати обвинуваченому таке додаткове покарання у максимальному розмірі, встановленому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 65 КК України вид і розмір покарання визначаються судом самостійно в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК, виходячи зі ступеня тяжкості злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання. Суд не пов`язаний будь-якими «межами» позиції сторін щодо пропонованого виду покарання та має право обирати будь-яку із передбачених законом форм кримінально-правового впливу, якщо вона відповідає цілям покарання, визначеним статтею 50 КК України.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування були проведені судові експертизи, витрати на проведення яких склали 24959,20 грн. Дані витрати відповідно до ст.118 та ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат і згідно зі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. 
Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
При цьому, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01.05.2025 у справі №334/3413/25, провадження №1-кс/334/1129/25, клопотання слідчого задоволено частково, накладено арешт на автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , вилучений в ході проведення огляду місця ДТП, з позбавленням права розпорядження, відчуження та користування ним власником та іншими довіреними особами. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено.
Також відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01.05.2025 у справі №334/3413/25, провадження №1-кс/334/1128/25, клопотання слідчого задоволено частково, накладено арешт на автомобіль «FORD FOCUS С-МАХ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , вилучений в ході проведення огляду місця ДТП, з позбавленням права розпорядження, відчуження та користування ним власником та іншими довіреними особами. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено.
Тому, оскільки у даному випадку арешти на майно накладалися виключно з метою забезпечення збереження речових доказів і в подальшому застосуванні цих заходів забезпечення кримінального провадження потреба відсутня, суд приходить до висновку про необхідність їх скасування.
При цьому, суд не бере до уваги заяву представника потерпілого щодо відсутності підстав для скасування арешту, накладеного на транспортний засіб обвинуваченого, зважаючи на мету накладення цього арешту, яка вказана в ухвалі слідчого судді. При цьому, скасування арешту даного майна не позбавить, на переконання суду, можливості накладення арешту на нього у випадку відкриття відповідного виконавчого провадження.
Судом також встановлено, що 02.10.2025 до суду потерпілим подано цивільний позов, у якому потерпілий просить стягнути з цивільного відповідача – ПАТ «НАСК «Оранта» страхову виплату в розмірі 245554,91 грн. у якості відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних із знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його транспортного засобу; стягнути з цивільного відповідача - ПАТ «НАСК «Оранта» витрати на оплату послуг судового експерта ОСОБА_10 в розмірі 8500,00 грн.; стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 200000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог потерпілим зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди діями ОСОБА_4 було фактично знищено його майно - автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 18 від 22.08.2025 «...матеріальний збиток завданого власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 в наслідок ДТП 24.04.2025 року дорівнює ринковій вартості автомобіля та складає 256939,22 гривні. Ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП складає 11 384,31 гривню».
На стор. 9 дослідницької частини висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 18 від 22.08.2025 зазначено, що вартість відновлювального ремонту 618862,19 гривень більше ринкової вартості автомобіля 256939,22 гривні. Таким чином, за твердженням потерпілого, встановлено факт недоцільності відновлення автомобіля відповідно до технічних вимог виробника. З огляду на вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль слід вважати знищеним внаслідок ДТП.
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова виплата, за твердженням потерпілого, повинна становити різницю: 256939,22 грн. - 11384,31 грн. = 245554,91 грн. Зазначена сума не перевищує ліміт страхової відповідальності ПАТ «HACK «Оранта», що визначена полісом ЕР № 227856340, а тому повинна бути стягнута з даного цивільного відповідача.
Крім того, потерпілий зазначив, що відповідно до рахунку № 30.07.25 від 24.07.2025 вартість висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 18 від 22.08.2025 складає 8500,00 гривень. На підтвердження сплати зазначеної суми він долучив до позовної заяви платіжну інструкцію № 808Х-85А4-ВС4Х-КМТ8 від 24.07.2025. Зазначена сума також, за твердженням потерпілого, має бути стягнута на його користь із ПАТ «HACK «Оранта» в рахунок витрат на визначення розміру вартості відновлювального ремонту його автомобіля.
Щодо моральної шкоди, пов`язаної із ушкодженням його здоров`я та знищенням його майна, потерпілий зазначив, що під час ДТП він отримав тілесні ушкодження і знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Від спричинених травм він зазнав нестерпного фізичного болю, який не зник і до теперішнього часу. Тривалий час він був прикутий до ліжка та знаходився в лікарняних закладах у незвичних умовах, а через отримані травми вимушений був звертатися за сторонньою допомогою, навіть задля елементарного догляду за собою. Все зазначене завдавало йому додаткових моральних страждань. Крім того, внаслідок ДТП було знищено його майно - автомобіль.
При цьому, за твердженням потерпілого, до теперішнього часу обвинувачений не тільки не відшкодував заподіяної шкоди, але навіть не вибачився за спричинену шкоду.
Розмір заподіяної йому моральної шкоди визначити важко, але, на переконання потерпілого, він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому, та витрати, пов`язані з відновленням його здоров`я та психічного стану, відпочинком від усього, що сталося з ним.
Виходячи з викладеного, потерпілий вважає, що сума у розмірі 200000,00 грн. є розумною та співмірною, а також достатньою для компенсування спричиненої йому злочином моральної шкоди, яку він просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на свою користь.
У судовому засіданні представник потерпілого підтвердив наведене обґрунтування заявленого потерпілим розміру відшкодування моральної шкоди. Крім того, представник потерпілого підтвердив отримання потерпілим від обвинуваченого 2000,00 грн. у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди, у зв`язку з чим заявив про зменшення розміру заявлених позовних вимог на вказану суму і, відповідно, підтримав позовні вимоги до обвинуваченого у сумі 198000,00 грн.
Що стосується позовних вимог до ПАТ «HACK «Оранта», представник потерпілого зазначив, що він дане питання врегулював зі страховою компанією у позасудовому порядку, у зв`язку з чим він 20.01.2026 подав до суду заяву про залишення позову без розгляду в частині вимог до цивільного відповідача ПАТ «HACK «Оранта», яке підтримав у повному обсязі. При цьому, у вказаному клопотанні представник потерпілого зазначив, що 09.12.2025 між ним як представником потерпілого та ПАТ «HACK «Оранта» було укладено угоду про припинення зобов`язання переданням відступного.
Згідно цієї угоди сторони дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну знищенням автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, дорівнює 225554,91 грн. Зазначену суму цивільний відповідач станом на цей час сплатив в повному розмірі шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок потерпілого.
Сторони домовилися, що сплата зазначеної суми цивільним відповідачем ПАТ «HACK «Оранта» на користь цивільного позивача ОСОБА_11 є повним відшкодуванням матеріальної шкоди, спричиненої знищенням автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, а тому в частині вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_11 до цивільного відповідача ПАТ «HACK «Оранта» не має.
Цивільний позивач в особі його представника за довіреністю заявляє, що він отримав страхове відшкодування в повному обсязі та визнає деліктне зобов`язання припиненим та не має претензій до цивільного відповідача ПАТ «HACK «Оранта».
Тому представник потерпілого просив суд залишити позовну заяву про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, що мала місце 24.04.2025, в частині вимог про стягнення саме матеріальної шкоди до цивільного відповідача - ПАТ «НАСК «Оранта» без розгляду.
Представник цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» ОСОБА_7  у судовому засіданні підтримав клопотання представника потерпілого про залишення без розгляду пред`явлених до страхової компанії позовних вимог у зв`язку з тим, що сторони узгодили у позасудовому порядку суму страхового відшкодування, ОСОБА_11 отримав страхове відшкодування у повному обсязі, визнає деліктне зобов`язання припиненим та не має претензій до відповідача ПАТ «HACK «Оранта».
Усі інші учасники судового засідання залишили вирішення клопотання представника потерпілого про залишення позову без розгляду в частині вимог до цивільного відповідача ПАТ «HACK «Оранта» на розсуд суду.
У той же час, обвинувачений та його захисник заявлений цивільний позов визнали частково у сумі 25000,00 грн., виклавши відповідні мотиви у відзиві на позовну заяву.
При цьому, захисник обвинуваченого зазначив, що ОСОБА_4 у грудні 2025 року та січні 2026 року вже переказав потерпілому кошти у сумі 2000,00 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, про що надав суду відповідні чеки. 
Також він посилався на стан здоров`я обвинуваченого, на наявність у нього інвалідності, на відсутність можливості працювати за станом здоров`я, на перебування на його утриманні малолітньої дитини. 
У зв`язку з цим обвинувачений та його захисник вважали розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений потерпілим, необґрунтованим та завищеним у даному конкретному випадку.
Прокурор та представник цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» залишили вирішення питання щодо цивільного позову потерпілого до обвинуваченого на розсуд суду.
Дослідивши доводи сторін і оцінивши надані ними на обґрунтування заявлених позовних вимог і заперечень проти позову докази відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до таких висновків.
Так, за змістом ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Вирішуючи заявлене представником потерпілого клопотання про залишення позову без розгляду в частині вимог до цивільного відповідача ПАТ «HACK «Оранта», суд враховує, що згідно із п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Тому, оскільки представником потерпілого було подано заяву про залишення позову без розгляду в частині вимог до цивільного відповідача ПАТ «HACK «Оранта», у якій, зокрема, вказано про те, що сторони узгодили у позасудовому порядку суму страхового відшкодування, що відображено в Угоді про припинення зобов`язання переданням відступного від 09.12.2025, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_11 отримав страхове відшкодування у повному обсязі, визнає деліктне зобов`язання припиненим та не має претензій до відповідача ПАТ «HACK «Оранта», враховуючи позицію інших учасників кримінального провадження, суд вбачає підстави для залишення цивільного позову потерпілого в частині вимог до ПАТ «HACK «Оранта» без розгляду.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого в частині вимог до обвинуваченого, суд враховує, що згідно з п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, в числі іншого, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову. 
Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16 відійшла від раніше висловлених правових позицій та дійшла висновку про те, що виходячи із положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення. Так, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Касаційний цивільний суд Верховного Суду неодноразово застосовував цю позицію, зокрема, в постанові від 01 березня 2023 року у справі №496/1691/19, виходив із того, що в контексті приписів ст. 1168 ЦК України, ст. 23 ЦК України є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди.
Об`єднана палата КЦС ВС у постанові від 22 квітня 2024 року у справі №279/1834/22 сформулювала висновок, за яким норми права, передбачені ст. 23 ЦК України, мають поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Відповідно до абз. 1 і 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 дійсно, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило отримання потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто було підтверджено факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 КК України.
Вказаним кримінальним правопорушенням потерпілому було завдано сильних фізичних та душевних страждань, які виявилися у фізичному болю внаслідок отриманих травм, у необхідності проходження лікування, а також у порушенні нормальної життєдіяльності та звичного розпорядку життя. 
Тобто, судом встановлено, що між протиправними діями ОСОБА_4 та фізичними і душевними стражданнями потерпілого ОСОБА_9 є причинний зв`язок.
Установивши доведеність вини ОСОБА_4 , враховуючи наведене обґрунтування завданих ОСОБА_9 фізичних та душевних страждань, до яких призвели отримані травми, необхідність проходження лікування, а також знищення автомобіля, суд приходить до висновку, що потерпілому внаслідок вчинення відносно нього обвинуваченим кримінального правопорушення дійсно була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню.
Однак, суд не погоджується із визначеним потерпілим розміром відшкодування завданої моральної шкоди, вважає його необґрунтовано завищеним і таким, що не відповідає характеру злочину і глибині душевних страждань потерпілого, вимогам розумності і справедливості, зважаючи на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом враховано, що протиправні дії обвинуваченого призвели до фізичних і душевних страждань потерпілого. Однак, глибина цих страждань не дає підстав для її оцінки з урахуванням вимог розумності та справедливості на суму 200000,00 грн. 
При цьому, вирішуючи питання про доведеність та обґрунтованість заявленого потерпілим розміру моральної шкоди, суд не бере до уваги посилання потерпілого та його представника на той факт, що внаслідок даного кримінального правопорушення потерпілий тривалий час перебував на лікуванні, оскільки відповідно до висновку експерта №893п потерпілий перебував на лікуванні з 24.04.2025 по 07.05.2025. Відомостей про подальше лікування, а також про необхідність подальшої реабілітації та отримання потерпілим сторонньої допомоги матеріали справи не містять.
Крім того, суд бере до уваги той факт, що потерпілий не виявив бажання брати участь у судовому розгляді даного кримінального провадження і, відповідно, особисто обґрунтувати розмір заявленого до обвинуваченого цивільного позову та більш детально повідомити суду про всі ті страждання та зміни у житті, яких він зазнав у зв`язку з протиправними діями щодо нього обвинуваченого.
У той же час, суд бере до уваги вказані вище відомості про фізичний і майновий стан обвинуваченого, а також наявність у нього на утриманні малолітньої дитини.
Враховуючи наведене, а також вимоги розумності і справедливості, глибину та характер душевних страждань потерпілого ОСОБА_9 , тяжкість вимушених змін у його житті, суд вважає справедливим цивільний позов задовольнити частково і визначити грошове відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому обвинуваченим, у розмірі 100000,00 грн.
При цьому, суд вбачає підстави для додаткового вирахування із цієї суми 2000,00 грн., оскільки факт сплати обвинуваченим потерпілому цих коштів на відшкодування завданої моральної шкоди підтверджено наданими захисником чеками від 25.12.2025 та від 06.01.2026.
Тому суд вбачає підстави для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого у якості відшкодування завданої моральної шкоди 98000,00 грн.
Запобіжний захід  ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає, відповідне клопотання до суду заявлене не було.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Визнати  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до вимог п. 1 і п. 2 ч.1 та п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у загальній сумі 24959 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 20 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01.05.2025 у справі №334/3413/25, провадження №1-кс/334/1129/25, на автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01.05.2025 у справі №334/3413/25, провадження №1-кс/334/1128/25, на автомобіль «FORD FOCUS С-МАХ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 .
Речові докази:
- автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9  і який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області – повернути ОСОБА_9 ;
- автомобіль «FORD FOCUS С-МАХ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 і який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області – повернути ОСОБА_4 ;
- цифровий носій (диск), наданий свідком ОСОБА_12 , на якому знаходиться відеозапис з відеореєстратора, на якому зафіксовано обставини ДТП, що сталося 24.04.2025 по вул. Українська в м. Запоріжжя (отримано 24.04.2025), який зберігається у матеріалах кримінального провадження – зберігати у матеріалах кримінального провадження; 
- цифровий носій (диск), наданий представником АЗС «ТОВ «Бентліз», з відеозаписами з камер зовнішнього відеоспостереження, що знаходяться на буд. 58 по вул. Українська, на яких зафіксовано обставини ДТП, що сталося 24.04.2025 по вул. Українська в м. Запоріжжя (отримано 05.05.2025), який зберігається у матеріалах кримінального провадження – зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов  ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхової виплати у якості відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних зі знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу, і стягнення витрат на оплату послуг судового експертазалишити без розгляду.
Цивільний позов  ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь  ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 98000 (дев`яносто вісім тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні даного позову в іншій частині відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_13