К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року місто Київ

справа № 359/2167/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/2940/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області - адвоката Грекова Дмитра Валерійовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області Київської області від 19 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради, начальника Бердянської міської військової адміністрації, Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про стягнення заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Федак М.Л. подав до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов про стягнення солідарно з відповідачів: МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова», начальника військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області на користь позивача невиплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 21345,45 грн., а також компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1290,32 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 48000 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також понесені судові витрати
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 працювала у МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради з 06 червня 2024 року по 26 серпня 2024 року та займала посаду діловода. Вказувала, що при звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату, також, у зв`язку з невиплатою заробітної плати при звільненні, відповідач повинен їй також виплатити середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні. 
Зазначає, що тривалий час відповідач не надавав позивачу документів, пов`язаних із звільненням, у тому числі і довідки про нараховану та виплачену/невиплачену заробітну плату. 30 січня 2025 року представником відповідача «Новою поштою» позивачеві було вислано наказ про прийняття на роботу, наказ про звільнення та довідку про нараховану і не виплачену заробітну плату. 
Також вказувала, що МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради фактично фінансується з бюджету Бердянської міської ради, а рішення щодо фінансування даного підприємства приймається розпорядженням начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області. З цих підстав вважає, що в даному випадку стягнення заробітної плати та середнього заробітку повинно проводитися солідарно, з МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради, начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області та Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області.
Вважає, що відповідач має виплатити позивачу невиплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 21345,45 грн., компенсацію за відпустку у розмірі 1290,32 грн., та 48000,00 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27 серпня 2024 року по 27 лютого 2025 року.
Також стверджує, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно моральні страждання пов`язані з неотриманням ОСОБА_1 заробленої заробітної плати. Внаслідок несправедливого відношення до позивача з боку роботодавця в неї порушилась нормальна життєдіяльність, вона перебувала у пригніченому емоційному стані, та вимушена була витрачати додатковий час та зусилля для організації свого життя, а також значний час на отримання від роботодавця невиплаченої заробітної плати. Розмір моральних страждань вона оцінює у 10000,00 грн.
Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради, а у разі недостатності коштів (майна), субсидіарно з Бердянського міського бюджету на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 18221 гривні 79 копійок, а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 38422 гривні 65 копійок, всього на загальну суму 56644 гривні 44 копійки.
Стягнуто з МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 гривень 20 копійок.
Стягнуто з МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» судовий збір на користь держави в сумі 1211 гривень 20 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області - адвокат Греков Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись незаконнійсть, необгрунтованість рішення та те, що воно суперечить нормам матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині субсидіарного стягнення заборгованості з Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до даного відповідача.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що Бердянська міська військова адміністрація Бердянського району Запорізької області є тимчасовим створеним органом, який утворений виключно на період дії воєнного стану, не є власником МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова».
Вказував, що територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб у трудових відносинах. При цьому МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради має самостійний баланс і рахунки в Державній казначейській службі України, не ліквідоване і може самостійно проводити свою господарську діяльність, а тому, вважає, що в даній справі є єдиним боржником у трудових зобов`язаннях з позивачем.
Таким чином, вважає, що Бердянська міська військова адміністрація Бердянського району Запорізької області є неналежним відповідачем у даній цивільній справі.
Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2021 року (справа №711/3297/17 провадження №61-32488св18); Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 22 червня 2022 року(справа №401/2004/21, провадження №61-3484св22); Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 18 травня 2020року (№711/3288/17-ц).
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2025 розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині правомірності субсидіарного стягнення заборгованості з Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області.

Ухвалюючи рішення про субсидіарне стягнення заборгованості з Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, суд першої інстанції виходив із того, що Міське комунальне підприємство «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» створене засновником Бердянською міською територіальною громадою в особі Бердянської міської військової адміністрації для виконання соціально значущих завдань, визначених у Статуті (оздоровлення ветеранів, дітей, ВПО тощо), та позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність і отримувати доходи у зв`язку зі скасуванням програми фінансової підтримки, яка була єдиним джерелом фінансування, Бердянська міська військова адміністрація несе субсидіарний обов`язок щодо погашення заборгованості з заробітної плати перед працівниками вказаного підприємства, у тому числі позивача, оскільки саме рішення засновника призвело до неможливості виконання підприємством обов`язку з виплати заробітної плати.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
Так, позивачем заявлено вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Солідарними відповідачами визначено Міське комунальне підприємство «Гуманітарно-оздоровчий центр Перлина Азова» Бердянської міської ради, начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, Бердянську міську військову адміністрацію Бердянського району Запорізької області.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).
Частиною першою-другою статті 96 ЦПК України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Відповідно до статті 89 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.
Згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з пунктом 1.1. Статуту Міського Комунального підприємства «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради визначено, що Міське комунальне підприємство «Дитячий оздоровчий центр «Червона Гвоздика» Бердянської міської ради створено згідно з рішенням п`ятнадцятої сесії ХХІІІ скликання Бердянської міської ради від 16.12.1999 року № 14 «Про створення комунальних підприємств», засновано на комунальній власності територіальної громади м. Бердянськ, від імені якої виступає Бердянська міська рада, в особі начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області Галіциної В.Л. на період військового стану та протягом 90 днів з дня його припинення (надалі Власник), яке зареєстроване виконкомом Бердянської міської ради 24.12.1999, реєстраційний № 02140805 Ю 0010136, перейменовано в Міське Комунальне підприємство «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради та є правонаступником Міського комунального підприємства «Дитячий оздоровчий центр «Червона Гвоздика».
Підприємство підпорядковане власнику, підзвітне та підконтрольне відділу молоді та спорту виконавчого комітету Бердянської міської ради.
Відповідно до п. 2.1. Статуту підприємство створено з метою отримання прибутку та ефективного використання комунального майна шляхом надання послуг з оздоровлення військових, ветеранів бойових дій, осіб, які зазнали поранень внаслідок військової агресії, шляхом надання оздоровчих послуг, дітям, ВПО місце проживання яких зареєстровано у межах Бердянської міської територіальної громади, організація спортивного дозвілля дітей, місце проживання яких зареєстровано у межах Бердянської міської територіальної громади.
Відповідно до п.3.1 Статуту Підприємство є юридичною особою. Права та обов`язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації.
Відповідно до п.8.2 Статуту, джерелом коштів на оплату праці працівників Підприємства є частина доходу одержаного в результаті його господарської діяльності, кошти бюджету Бердянської міської територіальної громади та інші джерела не заборонені діючим законодавством України. Директор підприємства обирає форми і систему оплати праці, встановлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, відрядних розцінок, посадових окладів, премій, винагород, надбавок і доплат на умовах,передбачених колективним договором та штатним розписом.
Згідно з ч.2 п. 8.3. Статуту, умови оплати праці та матеріального забезпечення директора Підприємства встановлюються згідно з контрактом та умовами оплати праці (а.с.89-95).
Довідка щодо наявності заборгованості із виплати заробітної плати ОСОБА_1 надана МКП «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради (а.с.22).
Відповідно до п.3.4 Статуту, підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями держави до Власника, а власник не відповідає за зобов`язаннями підприємства.
Відповідно до ч.1 ст. 176 ЦК України, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.
Підстави та умови субсидіарної відповідальності визначено у статті 619 ЦК України.
За загальним змістом цієї норми субсидіарна відповідальність повинна бути передбачена договором або законом, така відповідальність настає за умови пред`явлення вимоги до основного боржника та його відмовою від задоволення вимог кредитора або не надсилання відповіді у розумний строк про задоволення вимоги.
Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми, підставою для застосування субсидіарної відповідальності для засновників таких юридичних осіб має бути виключно пряма вказівка закону або договору.
Така відповідальність передбачена, зокрема Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, та статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства.
Основною метою такої субсидіарної відповідальності є притягнення винних осіб у доведенні до банкрутства до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог.
Крім того, при визначенні умов субсидіарної відповідальності необхідно враховувати, що зазначені особи (засновники, учасники, акціонери) можуть бути притягнуті до такої відповідальності лише в тих випадках, коли неспроможність (банкрутство) викликана їх вказівками або іншими винними діями.
При зверненні до суду з відповідною вимогою, у тому числі при здійсненні ліквідаційної процедури, має бути доведено, що особа чи орган, що контролює юридичну особу, своїми діями довела боржника до стану, що не дозволяє йому задовольнити вимоги кредиторів.
Відповідно до положень статей 77 та 78 ГК України в Україні можуть створюватись казенні державні та комерційні і некомерційні комунальні унітарні підприємства.
Згідно з положеннями статті 76 ГК України казенне підприємство створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. У рішенні про створення казенного підприємства визначаються обсяг і характер основної діяльності підприємства, а також орган, до сфери управління якого входить підприємство, що створюється. Майно казенного підприємства закріплюється за ним на праві оперативного управління. Казенне підприємство є юридичною особою, має відповідні рахунки в установах державного банку, печатку із своїм найменуванням. Орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, затверджує статут підприємства, призначає його керівника, дає дозвіл на здійснення казенним підприємством господарської діяльності, визначає види продукції (робіт, послуг), на виробництво та реалізацію якої поширюється зазначений дозвіл.
Крім того, ГК України визначає також правовий статус державного комерційного підприємства (статті 74-75 ГК України), яке за змістом цих норм відповідає за своїми зобов`язаннями самостійно.
Разом з тим у статті 78 ГК України зазначено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).
Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.
Зазначені норми права також містять положення щодо відповідальності цих підприємств по боргам. Зокрема, казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства (частина сьома статті 77 ГК України).
У нормах частини сьомої статті 77 ГК України не міститься будь-якого обмеженого кола зобов`язань, за якими орган управління несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства. Отже, до таких зобов`язань можуть належати і вимоги щодо заробітної плати.
Щодо відповідальності комунального унітарного підприємства за своїм зобов`язанням, то ГК України чітких положень не містить. Однак згідно з частиною десятою статті 78 ГК України особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.
Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що правовий режим відповідальності комунального унітарного комерційного або некомерційного підприємства визначається відповідно до вимог правового режиму відповідальності державного комерційного або казенного підприємства.
Стаття 77 ГК України прямо не встановлює повну субсидіарну відповідальність територіальної громади за зобов`язаннями створеного нею комунального унітарного підприємства, оскільки нею врегульовані питання особливостей здійснення господарської діяльності, а не питання підстав та меж відповідальності за усіма зобов`язаннями підприємства.
Проте враховуючи її зміст у поєднанні зі змістом положень статті 78 ГК України, можна зробити висновок, що відповідальність комунального унітарного підприємства за своїми боргами за господарськими зобов`язаннями визначається залежно від його виду: некомерційного або комерційного підприємства.
Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за такими підприємствами на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство) (частина третя статті 78 ГК України).
Зміст права оперативного управління визначений статтею 137 ГК України та є найбільш обмеженим правовим титулом, який не дозволяє підприємству розпоряджатись належним йому майном.
При цьому, комунальне комерційне підприємство отримує майно передане йому громадою на праві господарського відання, та обмеження у його використання визначаються статутними документами цього підприємства.
Право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (стаття 136 ГК України).
Системне тлумачення статей 74-75 ГК України дозволяє зробити висновок, що комунальне комерційне підприємство володіє своїм майном на праві повного господарського відання та є самостійним у здійсненні господарської діяльності, в тому числі, із заробітної плати, за рахунок майна, закріпленого за таким підприємством на праві господарського відання, якщо інше не встановлено статутними документами цього товариства. У разі незаконності дій власника щодо належного такому підприємству майна, воно має право на захист своїх речових прав на майно від дій власника.
Отже, аналізуючи зазначені норми права у їх сукупності, слід дійти висновку, що за загальним правилом у разі недостатності коштів у комунального унітарного комерційного підприємства для відповідальності за своїм зобов`язанням пов`язаним, із господарською діяльністю, орган, до сфери управління якого входить підприємство, не несе повну субсидіарну відповідальність за господарськими зобов`язаннями цього підприємства.
Комерційні комунальні підприємства за своїми зобов`язаннями відповідають самостійно.
Отже, субсидіарна відповідальність органу місцевого самоврядування за зобов`язаннями комунальних комерційних підприємств не настає, крім випадку, якщо буде доведено, що комунальне комерційне підприємство було доведено до банкрутства саме діями його засновника (учасника) - органу місцевого самоврядування.
Судом першої інстанції встановлено, що КП «ГОЦ «Перлина Азову» є комерційним унітарним підприємством, та володіє майном на праві повного господарського відання.
Однак, судом не встановлено, що саме діями засновника було спричинена неплатоспроможність або банкрутство підприємства.
Отже, суд першої інстанції помилково поклав субсидіарну відповідальність щодо стягнення на користь ОСОБА_1 з Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Правові висновки щодо субсидіарної відповідальності містяться також в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №711/3604/17 (провадження № 61-32096 св 18), а також в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 711/3288/17-ц (провадження № 61-25288 сво 18).
Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 була працівником даного підприємства і отримувала заробітну плату з фонду заробітної плати вказаного комунального підприємства, яке є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові рахунки, не є ліквідованим, то саме КП «ГОЦ «Перлина Азову» є належним відповідачем по вимогам щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Бердянська міська військова адміністрація Бердянського району Запорізької області , є юридичною особою, яка утворена виключно на період дії воєнного стану і виконує повноваження Бердянської міської ради. Вказана юридична особа не здійснює нарахування та виплату заробітної плати утвореним Бердянською міською радою юридичним особам і відповідно не несе відповідальність за порушення трудового законодавства в цій частині.
З огляду на зазначене, апеляційна скарга знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду і підлягає задоволенню. Рішення суду підлягає скасуванню в частині субсидіарного стягнення на користь ОСОБА_1 з Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку.
В решті рішення суду не оскаржувалось і не переглядалось.
Керуючись статтями 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області - адвоката Грекова Дмитра Валерійовича задовольнити.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2025 року в частині субсидіарного стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки - скасувати. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:
Стягнути з Міського комунального підприємства «Гуманітарно-оздоровчий центр «Перлина Азова» Бердянської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 18221 гривні 79 копійок, а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 38422 гривні 65 копійок, всього на загальну суму 56644 гривні 44 копійки.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: