ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 січня 2026 року    
м. Чернівці  
справа № 720/1693/25
провадження №22-ц/822/128/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Височанської Н. К.
за участю секретаря судового засідання Бугая В. М.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Ванчиковецька сільська рада Чернівецький район Чернівецької області
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2025 року
головуючий в суді першої інстанції суддя Ляху Г. О.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.
Просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/5 частки садиби, яка розташована на АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 1/5 частки у праві власності на вищевказану садибу.
Зазначає, що своєчасно прийняв спадщину за заповітом. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на садибу, він не може оформити право власності на вказане спадкове майно.
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано право власності ОСОБА_1 на 1/5 частку садиби, яка розташована на АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», літніх кухонь літера «Б», «Г», сараїв літера «Д», «Е», навісу літера «Є», вбиральні літера «Ж», огорожі № 1, 2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .
Рішення суду мотивоване тим, що позивач як спадкоємець ОСОБА_3 своєчасно прийняв спадщину. На момент відкриття спадщини був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Ванчиковецької сільської ради № 742 від 21 липня 2021 року та матеріалами спадкової справи.
У зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на садибу, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняв своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на частку, яка належала ОСОБА_3 слід визнати за позивачем, окрім гаража літера «В» у садибі, яка розташована на АДРЕСА_1 , оскільки гараж побудований в 2007 році, тобто самочинно після 1991 року без належних документів на право його будівництва.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 29 жовтня 2025 року в частині відмовленої позовної вимоги скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частки гаража літера «В» у садибі, яка розташована на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги
ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Вказує, що суд першої інстанції не надано належної оцінки свідоцтву про право на спадщину за заповітом від 05 лютого 2025 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 липня 2025 року.
Зазначає, що є єдиним власником земельної ділянки кадастровий номер 7323081200:003:0026 в селі Ванчиківці Чернівецького району Чернівецької області, на якій розташований спірний гараж.
ОСОБА_1 належить право власності на 1/20 та 3/20 частки (20%) садиби.
Підставою звернення до суду є те, що батько позивача не встиг оформити та зареєструвати за собою право власності на 1/5 частки вказаної садиби.
Оскільки вказаний гараж збудований на земельній ділянці, яка належить на праві власності позивачу, позивачу належить право власності на 1/5 його частини, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Визнання права власності за позивачем не порушуватиме права третіх осіб; зокрема відповідача – Ванчиковецької сільської ради, яка не заперечувала проти задоволення позову.
Не існує іншого способу захисту прав позивача, оскільки тільки через суд можливо визнати за ним право власності в порядку спадкування на частину гаражу, на яку при житті не оформив право його покійний батько.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Ванчиковецька сільська рада Чернівецький район Чернівецької області відзив на апеляційну скаргу не подавала.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Відповідно до виписки з погосподарської книги від 04 квітня 2025 року № 241 станом на 1990-1991 роки садиба, яка розташована на АДРЕСА_1 відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали п`ятеро осіб: ОСОБА_4 (голова двору), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 (чоловік), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 (невістка), ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 (внук), ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 4). 
Згідно з копією свідоцтва про зміну імені від 03 лютого 2015 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінив прізвище на « ОСОБА_6 » (а. с. 11)
Житловий будинок, що розташований на АДРЕСА_1 , побудований 1980 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в сільській раді в погосподарській книзі із присвоєнням поштової адреси, що підтверджується довідкою про технічний стан нерухомого майна від 15 лютого 2016 року № 105/1.
Також з вказаної довідки вбачається, що гараж літера «В», який розташований за цією ж адресою, побудований у 2007 році.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03 липня 2025 року № 434070812 за ОСОБА_1 зареєстровано 1/20 та 3/20 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з допоміжними будівлями і спорудами, які розташовані на АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літера «А» загальною площею 77,80 кв. м., в тому числі житловою – 53,60 кв. м., літні кухні літери «Б» та «Г», гараж літера «В», сараї літери «Д» та «Е», навіс літера «Є», вбиральня літера «Ж», огорожа № 1,2 (а. с. 6-7).
Також з вищевказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2436 га, кадастровий номер 73230811200:01:003:0026, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в селі Ванчиківці Чернівецького району Чернівецької області.
Рішенням Новоселицького районного суд Чернівецької області від 25 жовтня 2016 року у справі № 720/1854/16-ц позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно задоволено, а саме:
– визнати право власності ОСОБА_1 на 3/20 частки садиби, яка складається з житлового будинку літера «А», тамбура літера «а», тераси літера «а-1», літніх кухонь літера «Б», «Г», навісу літера «г», підвалу літера «Пд/Г», окремого входу в підвал літера «ВхПд», сараїв літера «Д», «Е», навісів літера «Є», «є», вбиральні літера «Ж», воріт № 1, огорожі № 2, та які розташовано на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 
– визнано право власності ОСОБА_3 на 1/20 частку садиби, яка складається з житлового будинку літера «А», тамбура літера «а», тераси літера «а-1», літніх кухонь літера «Б», «Г», навісу літера «г», підвалу літера «Пд/Г», окремого входу в підвал літера «ВхПд», сараїв літера «Д», «Е», навісів літера «Є», «є», вбиральні літера «Ж», воріт № 1, огорожі № 2, та які розташовано на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а. с. 9-10).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01 червня 2021 року (а. с. 14).
Постановою державного нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області від 05 лютого 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/5 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 (а. с. 8).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.
Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом України порядку.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із статтею 1296 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє свідоцтва про право на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.
Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376 та 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року справі № 359/9695/17.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 зазначено, що відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частинами частина перша статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину, що підтверджується довідкою Ванчиковецької сільської ради від 21 липня 2021 року № 742 та матеріалами спадкової справи (а. с. 25-82). 
Відповідно до виписки з погосподарської книги від 04 квітня 2025 року № 241 станом на 1990-1991 роки садиба, яка розташована на АДРЕСА_1 відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали п`ятеро осіб: ОСОБА_4 (голова двору), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 (чоловік), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 (невістка), ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 (внук), ІНФОРМАЦІЯ_6 , які в силу положень статті 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, мали рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/5 частки.
Житловий будинок, що розташований на АДРЕСА_1 , побудований 1980 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в сільській раді в погосподарській книзі із присвоєнням поштової адреси, що підтверджується довідкою про технічний стан нерухомого майна від 15 лютого 2016 року № 105/1.
Як вбачається з довідки про технічний стан нерухомого майна від 15 лютого 2016 року № 105/1 гараж літера «В» побудований у 2007 році.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
На час будівництва вказаного гаража правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій врегульовувалися Законом України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року № 1699-III (далі – Закон № 1699-III).
Зокрема положення частин першої-шостої статті 24 Закону № 1699-III визначали, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі – дозвіл на будівництво). 
Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об`єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації.
До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об`єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об`єкта. 
Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. 
Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі – комплексний висновок). 
За змістом частин першої-третьої статті 29 Закону № 1699-III дозвіл на виконання будівельних робіт – це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.
Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. 
Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: 
– проектної документації, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному законодавством; 
– документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а у разі, якщо замовник (забудовник) не є власником чи користувачем земельної ділянки, також подається нотаріально засвідчена згода власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки, а якщо ділянка перебуває у користуванні, – нотаріально засвідчені згоди власника та користувача земельної ділянки на її забудову;
– рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об`єкта містобудування; 
– документа про призначення відповідальних виконавців робіт та відомостей про здійснення авторського та технічного нагляду.
При цьому частиною першою статті 23 Закону № 1699-III передбачалось, що регіональні правила забудови розробляються в установленому порядку на основі типових регіональних правил забудови, затверджених спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань архітектури та містобудування.
Відповідно до пункту 9.2 Типових регіональних правил забудови, затверджених на виконання статті 21 Закону № 1699-III наказом Держбуду України від 10 грудня 2001 року № 219, на підставі рішення місцевої ради про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку забудовник звертається до місцевого органу містобудування і архітектури за отриманням будівельного паспорта індивідуального житлового будинку.
А у положеннях пункту 9.4 Типових правил містилася вказівка на те, що процедура видачі будівельного паспорта, що визначена в пункті 9.2, застосовується також під час надання документів для будівництва господарських споруд, індивідуальних гаражів, майстерень, добудов, перебудов індивідуальних житлових будинків індивідуальним забудовником.
Тобто положення нормативно-правових актів чинних на час виникнення спірних правовідносин передбачали отримання особою дозволу на виконання такого об`єкта будівництва (гаража) із обов`язковим отриманням будівельного паспорта.
Окрім цього пунктом 9.11 Типових правил встановлено, що будівництво, здійснене без належного дозволу згідно із статтями 24, 29 Закону № 1699-III або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням державних будівельних норм і правил, уважається самовільним, забороняється законодавством і тягне наслідки згідно із статтею 105 ЦК України.
Матеріали справи не містять доказів звернення до уповноважених органів із заявою про надання дозволу на будівництво об`єкта містобудування, як і отримання будівельного паспорта відповідного об`єкта.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що гараж літера «В», який розташований на АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом, а тому право власності нього не може бути успадковане позивачем, оскільки не належало спадкодавцю.
Колегія суддів у цій частині відхиляючи аргументи апеляційної скарги щодо реєстрації за позивачем частки у праві власності, в тому числі й на гараж літера «В», виходить із того, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно (див. постанову Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18).
До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. Верховний Суд у постанові від 21 березня 2019 року у справі № 909/175/18 зазначив, що це правило застосовується лише «при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц наголосила, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.
Жодних доказів про наявність у позивача чи спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт із будівництва спірного об`єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до суду не надано, матеріали справи таких документів не містять.
В даному випадку помилковим є посилання представника позивача на застосування до спірних правовідносин правил про так звану «будівельну амністію» та відповідно відсутності необхідності прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Так, згідно з пунктом 1 Розділу І Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 липня 2018 року № 158 (далі – Порядок № 158) Цей Порядок, розроблений на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі - об`єкти), а саме:
– індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 500 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року;
– будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12 березня 2011 року.
За змістом пункту 2 Розділу І Порядку № 158:
– господарські (присадибні) будівлі – допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, та прибудови до них.
– технічне обстеження – комплекс заходів, спрямованих на встановлення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації.
Пунктами 1, 2 Розділу ІІІ Порядку № 158 передбачено, що прийняття в експлуатацію об`єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання відповідної заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об`єкти, за результатами технічного обстеження цих об`єктів шляхом реєстрації поданої ними декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі – декларація).
Замовник (або уповноважена ним особа) подає до органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням такого об`єкта через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Портал Дія» або заповнює та надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг заяву у вигляді заповненої декларації за формою, наведеною в додатку до цього Порядку до якої додаються:
– копія документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою відповідного цільового призначення, на якій розміщено об`єкт;
– копія технічного паспорта, складеного до 01 грудня 2021 року, відомості про який внесені виконавцем до Реєстру будівельної діяльності.
Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (пункт 8 Розділу ІІІ Порядку № 158).
Тобто нормами Порядку № 158 прямо передбачено процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом 1/5 частки у праві власності на гараж літера «В» залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 27 січня 2026 року.

Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК

Судді:       Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ВИСОЧАНСЬКА