ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 січня 2026 року справа №620/4768/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року (повне судове рішення складено 19 вересня 2025 року) у справі № 620/4768/25 (суддя в І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 253550005219 від 21.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Управління зарахувати до загального страхового стажу для призначення та розрахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі даних трудової книжки періоди роботи: з 10.12.1982 по 21.12.1982 (період роботи в Чернігівській автоколоні 2235 на посадах диспетчера відділу експлуатації з 10.12.1982 по 19.12.1982, інженера-технолога з 20.12.1982 по 21.12.1982) та з 22.12.1983 по 17.12.1997 (період роботи в Житлово-експлуатаційній конторі № 14 міськжитлоуправління (пізніше після реорганізації ЖЕО Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП мкр «Сонячний» Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕФ мкр «Сонячний» Калінінського району) на посадах майстра технічної дільниці з 22.12.1983 по 27.12.1983, інженера з 28.12.1983 по 02.06.1985, майстра ЖЕУ-3 з 03.06.1985 по 22.07.1985, інженера виробничо-технічного відділу з 23.07.1985 по 30.09.1987, економіста економічного відділу з 01.10.1987 по 25.06.1990, економіста з планування II категорії з 26.06.1990 по 03.08.1994, майстра РЕУ-4 з 04.08.1994 по 02.07.1995, майстра технічної дільниці РЕУ № 2 з 03.07.1995 по 17.12.1997), а також на підставі форми ОК-5 період заняття підприємницькою діяльністю з 01.07.2014 по 28.08.2014, та призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 14.04.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням відповідача від 21.04.2025 №253550005219 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, визначеного ст. 26 Закону №1058 – 30 років. Однак, до страхового стажу позивача не були зараховані періоди роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997, оскільки печатка на записі про звільнення не читається, а також періоди з 10.12.1982 по 21.12.1982 та з 01.07.2014 по 28.08.2014 без зазначення підстав не зарахування. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не зараховані спірні періоди до її страхового стажу, та як наслідок протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.04.2025 № 253550005219 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на підставі звернення заявниці до суду було повторно проаналізовано документи, надані до заяви про первинне призначення пенсії від 14.04.2025, переглянуто страховий стаж заявниці, згідно записів трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_2 , та зараховано до страхового стажу в повному обсязі періоди роботи з 03.08.1981 по 09.12.1983 (записи за №№ 2-5, стор. 2-5, період роботи в Чернігівській автоколоні 2235 на посадах диспетчера відділу експлуатації з 10.12.1982 по 19.12.1982, інженера-технолога з 20.12.1982 по 09.12.1982), з 01.07.2014 по 31.08.2014 (підприємницька діяльність). За результатом повторного розгляду заяви від 14.04.2025 про призначення пенсії за віком на заміну рішенню про відмову від 21.04.2025 №253550005219 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 16.06.2025 №253550005219 через відсутність необхідного страхового стажу, та направлено ЕПС ОСОБА_1 НОМЕР_3 за місцем перебування на обліку до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для подальшої перевірки. Позивачем не надавалися підтверджуючі довідки стосовно трудової діяльності згідно записів трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_2 за періоди роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997. Таким чином, у зв`язку не читанням печатки на записі про звільнення, підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997 – відсутні. 

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14.04.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням відповідача від 21.04.2025 №253550005219 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058, оскільки відсутній необхідний страховий стаж 30 років. За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997 згідно трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_4 , оскільки печатка на записі про звільнення не читається.
Відповідно до розрахунку стажу за формою РС-право, до страхового стажу позивача також не зараховані періоди роботи з 10.12.1982 по 21.12.1982 та з 01.07.2014 по 28.08.2014.
На підставі звернення позивача до суду відповідачем було повторно проаналізовано документи, надані до заяви про первинне призначення пенсії від 14.04.2025, переглянуто страховий стаж заявниці, згідно записів трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_2 , та зараховано до страхового стажу в повному обсязі періоди роботи з 03.08.1981 по 09.12.1983 (записи за №№ 2-5, стор. 2-5, період роботи в Чернігівській автоколоні 2235 на посадах диспетчера відділу експлуатації з 10.12.1982 по 19.12.1982, інженера-технолога з 20.12.1982 по 09.12.1982), з 01.07.2014 по 31.08.2014 (підприємницька діяльність).
Таким чином, страховий стаж роботи склав 16 років 1 місяць 11 днів, стаж роботи для визначення права на пенсію склав 20 років 6 місяців 29 днів.
За результатом повторного розгляду заяви від 14.04.2025 про призначення пенсії за віком на заміну рішенню про відмову від 21.04.2025 №253550005219 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 16.06.2025 №253550005219 через відсутність необхідного страхового стажу, та направлено ЕПС ОСОБА_1 НОМЕР_3 за місцем перебування на обліку до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для подальшої перевірки.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 07.07.2025 №2500-0206-8/44599 позивача повідомлено про прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.06.2025 №253550005219 через відсутність необхідного страхового стажу.
Відповідно до розрахунку стажу позивача за формою РС-право станом на час розгляду справи, до страхового стажу позивача зараховані періоди роботи з 10.12.1982 по 21.12.1982 та з 01.07.2014 по 28.08.2014, однак, не зарахований період з 22.12.1983 по 17.12.1997.
Разом з цим, в трудовій книжці позивача від 20.12.1982 НОМЕР_2 містяться записи про спірний період роботи:
- з 22.12.1983 по 27.12.1983 на посаді майстра технічної дільниці в Житлово-експлуатаційній конторі № 14 міськжитлоуправління (пізніше після реорганізації ЖЕО Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП мкр «Сонячний» Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕФ мкр «Сонячний» Калінінського району);
- з 28.12.1983 по 02.06.1985 на посаді інженера;
- з 03.06.1985 по 22.07.1985 на посаді майстра ЖЕУ-3;
- з 23.07.1985 по 30.09.1987 на посаді інженера виробничо-технічного відділу;
- з 01.10.1987 по 25.06.1990 на посаді економіста економічного відділу;
- з 26.06.1990 по 03.08.1994 на посаді економіста з планування II категорії;
- з 04.08.1994 по 02.07.1995 на посаді майстра РЕУ-4;
- з 03.07.1995 по 17.12.1997 на посаді майстра технічної дільниці РЕУ № 2.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.
За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом – Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 26 Закону 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
За ст.1, п. 1 ст. 24 Закону 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
У відповідності до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача від 20.12.1982 НОМЕР_2 , вбачається, що позивач працювала:
- з 22.12.1983 по 27.12.1983 на посаді майстра технічної дільниці в Житлово-експлуатаційній конторі № 14 міськжитлоуправління (пізніше після реорганізації ЖЕО Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП мкр «Сонячний» Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕФ мкр «Сонячний» Калінінського району);
- з 28.12.1983 по 02.06.1985 на посаді інженера;
- з 03.06.1985 по 22.07.1985 на посаді майстра ЖЕУ-3;
- з 23.07.1985 по 30.09.1987 на посаді інженера виробничо-технічного відділу;
- з 01.10.1987 по 25.06.1990 на посаді економіста економічного відділу;
- з 26.06.1990 по 03.08.1994 на посаді економіста з планування II категорії;
- з 04.08.1994 по 02.07.1995 на посаді майстра РЕУ-4;
- з 03.07.1995 по 17.12.1997 на посаді майстра технічної дільниці РЕУ № 2.
Спірним рішенням від 21.04.2025 року №253550005219 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058, оскільки відсутній необхідний страховий стаж 30 років. За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997 згідно трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_4 , оскільки печатка на записі про звільнення не читається.
Разом з цим, пунктом 2.4 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
На підставі пункту 4.1 вказаної вище Інструкції, у разі звільнення всі записи про роботу працівника скріплюються підписом керівника підприємства та печаткою. У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади.
А отже, доказом правильності оформлення трудової книжки та відповідність записів про роботу працівника фактично виконуваній останнім роботи, що у свою чергу є підтвердженням стажу роботи, є правильність оформлення трудової книжки, в частині підпису керівником та скріпленням печаткою.
Як вбачається з трудової книжки позивача від 20.12.1982 БТ-№6266035, запис № 16 про звільнення позивача містить нечіткий відбиток печатки підприємства.
Вказані обставини слугували підставою для не зарахування позивачу періоду роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997.
У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі також - Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Разом з тим, трудова книжка позивача містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і у наведений період часу, що є належним доказом роботи позивача, а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди роботи та ведення трудової книжки покладається на керівника підприємства, організації.
Крім того суд звертає увагу, що нечіткий відбиток печатки підприємства в трудовій книжці не спростовує наявність у позивача стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивача протягом вказаного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.
За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоду роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997.
При цьому суд також виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Також, відповідно до ч.1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
З аналізу вищенаведених норм суд приходить до висновку, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія.
Натомість, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей щодо періодів роботи позивача та отримання додаткових документів.
За встановлених обставин справи суд вважає, що відповідач поверхнево підійшов до розгляду заяви позивача про призначення пенсії, та не вжив усіх можливих заходів для отримання додаткових документів.
Разом з цим, згідно розрахунку стажу позивача за формою РС-право станом на час розгляду справи, до страхового стажу позивача зараховані періоди роботи з 10.12.1982 по 21.12.1982 та з 01.07.2014 по 28.08.2014.
А отже, у суду відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів роботи, оскільки ці періоди вже зараховані.
Також, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів скасування спірного рішення № 253550005219 від 21.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є неправомірним, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача суд враховує, що у силу статті 58 Закону №1058 Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Також, у відповідності до ст. 81 Закону 1788 призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Отже, правовідносини із призначення пенсій відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження пенсійного органу.
Зважаючи на те, що відповідачем під час розгляду заяви позивача від 14.04.2025 про призначення пенсії належним чином не досліджено всю сукупність наданих позивачем документів, а для з`ясування питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії необхідним є обчислення стажу, що є прерогативою пенсійного органу, окружний суд, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, обгрунтовано вважав за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.04.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
Таким чином, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 620/4768/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 15 січня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук