ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2270/26 Справа № 211/6929/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гонтар А. Л. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді – Бондар Я.М.,
суддів – Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року, яка постановлена суддею Гонтар А.Л. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,
В С Т А Н О В И В
В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року відкрито провадження у справі призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
09 вересня 2025 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання сина. Зазначає, що з травня 2022 року вони з позивачем не живуть разом, вона з дитиною мешкає в с.Вязівок Звенигодського р-ну Черкаської області. ОСОБА_1 не виконує шлюбний обов`язок турбуватись про сім`ю та належним чином не підтримує їх матеріально, тому у зустрічному позові ОСОБА_3 просить об`єднати його з первісним позовом, розірвати шлюб та стягнути аліменти у грошовій формі, в частці від доходу розміром 1/4, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів повернуто ОСОБА_3 .
Не погодившись із даним судовим рішенням відповідачкою ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просила скасувати оскаржену ухвалу, об`єднати перший та зустрічний позови та направити справу для продовження розгляду.
На обґрунтування скарги зазначила, що судом помилково повернуто їй без об`єднання із першим позовом її зустрічну позовну заяву, в якій вона також ставить питання про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання спільної із позивачем дитини. ОСОБА_4 наполягає, що поданий нею зустрічний позов повинен був об`єднаний із поданим першим позовом про розірвання шлюбу позивача ОСОБА_1 . Відмова суду у об`єднанні цих позовів порушує права малолітньої дитини сторін на гідне утримання з боку батька. Апелянт вважає спорідненими вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, які повинні розглядатися одночасно.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, розгляд якої згідно п. 6 ст. 353 ЦПК України, здійснюється без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви відповідачу ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені нею зустрічні позовні вимоги – частково збігаються із заявленими вимогами в першому позові – про розірвання шлюбу, а другі- про стягнення аліментів не взаємопов`язані із ними, мають різний обсяг дослідження обставин справи, що не сприятиме оперативному вирішенню спору, тому їх спільний розгляд є недоцільним.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.
При поданні зустрічного позову позивач за первісним позовом стає відповідачем за зустрічним позовом, а відповідач займає процесуальне становище позивача. При цьому, пред`являючи зустрічний позов, відповідач завжди має переслідувати одночасно дві цілі: захистити своє порушене чи оспорене право та захиститися проти вимог позивача.
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19), постанові Верховного Суду у справі № 638/6226/21 (провадження № 61-9559св23).
Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.
Подання такого зустрічного позову має на меті не лише довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом, а й захистити права відповідача в обраний ним спосіб. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.
З матеріалів справи вбачається, що дійсно в зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 заявлено аналогічні першому позову вимоги про розірвання шлюбу, а також про стягнення аліментів, на утримання спільною дитини сторін в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку доходу батька дитини. 
Отже, заявлені зустрічні позовні вимоги не є взаємовиключними із заявленим першим позовом, його задоволення не тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково. Вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку доходу батька дитини взагалі можуть бути розглянуті в наказному провадженні. 
Про наявність спору між сторонами про місце проживання спільної дитини не заявлено жодною стороною.
Крім того, на час звернення із даною апеляційною скаргою, місцевим судом вже ухвалено рішення за першим позовом про розірвання шлюбу.
У зв`язку з наведеним, повернення зустрічної заяви ОСОБА_3 не є порушенням права на справедливий судовий захист, порушенням конституційних прав, які передбачені Конституцією України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки заявник не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом або заявою про видачу судового наказу.
Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі частини першої статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 02 лютого 2026 року.

Головуючий:
Судді: