Справа №293/1254/23
Провадження №1-кп/293/52/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017060210000080 від 07.03.2017 по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Громада Любарського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовозобов`язаного, не одруженого, дітей неповнолітніх на утриманні не має, з середньою освітою, не працюючого, відповідно до ст. 89 КК України не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ст. 198, ч.1 ст. 396 КК України, 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Любар Любарського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, військовозобов`язаного, не одруженого, дітей неповнолітніх на утриманні не має, з професійно-технічною освітою, не працюючого, раніше судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
ОСОБА_6 14 лютого 2017 близько 22 год. будучи очевидцем того, як Особа 1 кримінальне провадження відносно якої зупинено (далі Особа1), через незамкнені двері проник в приміщення господарської будівлі ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_3 , звідки таємно, викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме бензопилу марки «Sadko», вартістю 1000грн, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на вказану вище суму, діючи умисно своєю бездіяльністю приховував від правоохоронних органів відомості про особу, яка вчинила тяжкий злочин, відомості про місцезнаходження майна здобутого злочинним шляхом, тим самим виконав всі необхідні дії спрямовані на те що б особа, яка вчинила вказаний злочин не стала відома правоохоронним органам.
Крім цього, 14 лютого 2017 року близько 22 год. неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_3 , розуміючи протиправність своїх дій, маючи умисел на заздалегідь не обіцяне отримання та збут майна одержаного злочинним шляхом, що виразилось безоплатному отриманні від Особа 1 бензопили марки «Sadko» та автомобільної акумуляторної батареї, достовірно знаючи про те, що того ж дня Особа 1 вказане майно викрав з домогосподарства ОСОБА_8 . У подальшому ОСОБА_6 вказане майно зберігав за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , та в середніх числах лютого 2017 року, точної дати слідством не встановлено, останній спільно з Особа 1 збув вказане майно, шляхом його продажу. 
Крім цього, 06 березня 2017 року близько 22 години неповнолітній ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із Особа 1, ОСОБА_7 та Особа 2, кримінальне провадження відносно якої закрите у зв`язку зі смертю (далі Особа 2), скориставшись темною порою доби, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшли до домогосподарства, що по АДРЕСА_3 . Після цього в цей же час та місці, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із Особа 1, ОСОБА_7 та Особа 2 реалізовуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів шляхом пошкодження металевого паркану даного домогосподарства проникли на його територію, звідки таємно, викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_8 саме електричного погружного шнекового насоса торгівельної марки «Forwatеr» вартістю 1894 гривні, після чого з місця вчинення злочину з викраденим зникли, чим завдали потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану вище суму.
За таких обставин ОСОБА_6 інкримінується:
заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України;
заздалегідь не обіцяне придбання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України;
таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
ОСОБА_7 06 березня 2017 року близько 22 години діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , Особа 1 та Особа 2, скориставшись темною порою доби, з метою таємного викрадення чужого майна, прибули до домогосподарства ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_3 . Після цього в цей же час та місці, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , Особа 1 та Особа 2, реалізовуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів шляхом пошкодження металевого паркану даного домогосподарства проникли на його територію, звідки таємно викрали належне ОСОБА_8 майно, а саме електричний погружний шнековий насос торгівельної марки «Forwater», вартістю 1894 гривні, після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зникли, чим завдали потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану вище суму.
За таких обставин ОСОБА_7 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у інше сховище, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. 
Показав, що дійсно в лютому та березні місяці 2017 в с. Громада Житомирського району Житомирської області здійснив крадіжку разом із іншими обвинуваченими майна, належного потерпілим П`ятецькому. Зазначене викрадене майно в обвинувальному акті відповідає дійсності. 
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, запевнив суд, що кримінальних правопорушень на майбутнє не вчинятиме.
Під час судових дебатів просив суворо не карати та не заперечив проти клопотання прокурора стосовно застосування ст. 49 КК України до вчинених ним злочинів передбачених ст. 198, ч.1 ст. 396 КК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 в судових дебатах просив суд врахувати, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 у неповнолітньому віці, його щире каяття, відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілої сторони. Просив суворо не карати його підзахисного.
Заперечень стосовно клопотання прокурора про застосування ст. 49 КК України до вчинених його підзахисним злочинів за ст. 198, ч.1 ст. 396 КК України, не висловив.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. Щиро розкаявся у вчиненому, запевнив суд, що кримінальних правопорушень на майбутнє не вчинятиме.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_4 просив суворо не карати обвинуваченого, врахувати його щире каяття у вчиненому.
Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився.
Відповідно до інформації наданої Романівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 10.08.2023, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
Окрім повного визнання своєї вини, винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджується зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими судом доказами:
- витягом з ЄРДР № 12017060210000080 від 07.03.2017, за змістом якого в період часу із з 06.03..2017 по 07.03.2017 невстановлена слідством особа проникла в підсобне приміщення домогосподарства ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_3 звідки вчинила крадіжку електронасосу марки «Форватер»;
- протоколом прийняття заяви від 07.03.2017 про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 про крадіжку майна з домоволодіння;
- заявою від 07.03.2017 гр. ОСОБА_8 про надання добровільної згоди на огляд домогосподарства; 
- даними протоколу огляду місця події від 07.03.2017 з фото таблицею до нього та план схемою, згідно якого встановлено, що було проведено огляд місця вчинення кримінального правопорушення за адресою АДРЕСА_3 , в присутності понятих, під час якого був оглянутий будинок з господарською будівлею, з якого вчинено крадіжку;
- інструкція по встановленню користуванню та користуванню електронасоса;
- даними протоколу огляду місця події від 18.05.2017 з фото таблицею до нього, згідно якого встановлено, що було проведено огляд місця прилеглої території до приміщення відділення поліції, що по вул. Максимчука 3, смт Любар;
- протокол пред`явлення речей для впізнання від 18.05.2017 з фото таблицею до нього, проведеного в присутності потерпілого та двох понятих за даними якого потерпілий із запропонованих йому для впізнання 4-х електричних водяних насосів впізнав викрадений насос марки «Forwater»;
- довідка до протоколу пред`явлення речей для впізнання;
- постанова про визнання предметів речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до кримінального провадження від 18.08.2017, згідно якої визнано речовим доказом - водяний електронасос марки «Forwater»;
- розписка ОСОБА_8 про отримання на зберігання водяного електронасосу марки «Forwater»;
- протокол огляду (речей та документів) від 18.05.201 з фото таблицею до нього, предмет огляду є водяний глибинний насос марки «Forwater»;
- висновок експерта №5/227 від 24.05.2017, згідно із яким ринкова вартість на вторинному ринку (ринку товарів, що були у використанні) представленого на дослідження електричного погружного шнекового насоса торгівельної марки «Forwater» модель 4АPJ1.8-50-0.5 з урахуванням зносу , при умові , що товарний стан виробу на момент проведення експертизи відповідає товарному стану на момент скоєння злочину та за умови експертизи відповідає товарному стану на момент скоєння злочину та за умови його технічної справності , станом на 07.03.2017, могла складати 1894,00 грн (одна тисяча вісімсот дев`яносто чотири гривні 00 копійок);
- протоколи про результати здійснення ОТЗ №2 по оперативно-розшуковій справі №20161301001 від 10.11.2016 від 05.05.2017 за номерами телефонів, якими користуються гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 ;
- оптичний носій інформації на якому міститься інформація здійснення ОТЗ №2;
- постанова про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 06.05.2017, згідно якої визнано речовим доказом, а саме оптичний носій інформації, а саме диск "DVD-R 4.7 GB;
- протокол проведення слідчого експерименту від 15.07.2017 з фото таблицею до нього, за даними якого за участі ОСОБА_6 та двох понятих, ОСОБА_6 здійснював крадіжку з домогосподарства ОСОБА_8 .
Крім того, під час судового розгляду були досліджені характеризуючи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 документи, зокрема:
- вимога про судимість, за якою ОСОБА_6 засуджений вироком Черняхівського районного суду Житомирської областівід 14.08.2023 за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням до покарання ч. 1 ст. 69 КК України - у виді 100 (ста) годин громадських робіт/відбув покарання 01.03.2024/знятий з обліку 04.03.2024; вироком Любарського районного суду Житомирської області від 17.04.2024 за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі та звільненого від відбування покарання із встановленим іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік;
- копія вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.08.2023, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт;
- копія вироку Любарського районного суду Житомирської області від 17.04.2024 , за яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі та звільненого від відбування покарання із встановленим іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік;
- повідомлення Житомирського районного сектору №4 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, за даними якого ОСОБА_6 04.03.2024 знятий з обліку у зв`язку із відбуттям 29.02.2024 установленого строку громадських робіт;
- довідка-характеристика на ОСОБА_6 , видана Громадською сільською радою Любарського району Житомирської області, за змістом якої зазначено, що виконавчий комітет Громадської сільської ради Любарського району Житомирської області, компрометуючими даними на громадянина ОСОБА_6 не володіє; 
- за даними Любарської рай поліклініки обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває;
- даними довідки Громадською сільської ради Любарського району Житомирської області до складу сім`ї ОСОБА_6 входить мати - ОСОБА_11 та брат ОСОБА_12 ;
- характеристика на ОСОБА_6 , видана Любарським професійним ліцеєм, за змістом якої ОСОБА_6 характеризується посередньо;
- психолого-педагогічна характеристика на ОСОБА_6 , за змістом якої ОСОБА_6 є розумово та фізично розвинутим, має коло друзів, не активний у громадському житті, до навчання ставиться без інтересу;
- психолого-педагогічна характеристика на ОСОБА_7 , за змістом якої ОСОБА_7 є розумово та фізично розвинутим, має коло друзів, не активний у громадському житті, до навчання ставиться без інтересу, гарно орієнтується у просторі;
- характеристика на ОСОБА_7 , видана Любарським професійним ліцеєм, за змістом якої ОСОБА_7 характеризується посередньо;
- даними довідки виконкомом Любарської селищної ради до складу сім`ї ОСОБА_7 входить мати - ОСОБА_13 , батько - ОСОБА_14 та брат ОСОБА_15 ;
- вимога про судимість, за якою ОСОБА_7 є не судимим;
- за даними Любарської рай поліклініки обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває;
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.
Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинувачених та визнання їх винуватості.
Порушень вимог ст.87 КПК України не установлено.
Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин викладених у досліджених судом доказах.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_6 вчинив:
заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, тому такі його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.396 КК України;
заздалегідь не обіцяне придбання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, тому такі його дії суд кваліфікує за ст.198 КК України;
таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, тому такі його дії суд кваліфікує за за ч.3 ст. 185 КК України.
Суд також уважає доведеним, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у інше сховище, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тому ці його дії суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України.
Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання. 
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Такою нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за N 7 "Про судову практику призначення судами кримінального покарання" суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття.
Заразом, судом враховується, що щире каяття проявилося в критичній оцінці обвинуваченим свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись, завдані збитки потерпілій особі відшкодовані.
Верховний Суд висловив позицію про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі N 759/7784/15-к).
Так і в даній ситуації обвинувачені, окрім визнання вини наголосили на щирому жалі щодо вчиненого, пояснили, що бажають виправитись, відшкодували завдані збитки потерпілій добровільно, що в своїй сукупності свідчить про наявність "щирого каяття".
Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду у з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття.
Так, учасниками судового провадження не заперечувалось, що на досудовому розслідуванні ОСОБА_6 розповів про час, місце вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що стало наслідком їх швидкого розкриття, вказані обставини він підтвердив в судовому засіданні, чим сприяв встановленню істини у кримінальному проваджені.
Вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім є додатковою гарантією для дитини, яка опинилася у конфлікті із законом, що не виключає можливості визнання такої обставини пом`якшуючою.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.
Так, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та бере до уваги той факт, що останній вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім.
Тому, окрім обставин зазначених в статті 65 КК України, суд враховує особливості призначення покарань викладені в статі 103 КК України. 
Зокрема, суд враховує: 
- класифікацію кримінальних правопорушень, які згідно із статтею 12 КК України відносяться до нетяжких та тяжких злочинів;
- враховує наслідки та обставини вчинених злочинів (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення злочинної діяльності);
- умови життя та виховання ОСОБА_6 вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи молодої людини, а саме, що в родині створені нормальні умови для проживання дітей. Друзів та знайомих, які притягувались до кримінальної відповідальності не має, однак може піддаватися впливу злочинного оточення; 
- особу винного, який за місцем навчання характеризується посередньо, а за місцем проживання характеризується як такий, відносно якого компрометуючи матеріали відсутні, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, його молодий вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я;
- наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують таке.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.
Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та враховує підвищену суспільну небезпеку даних кримінальних правопорушень, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 198, ч.1 ст. 396, ч.3 ст. 185 КК України з урахуванням норм ст.102 КК України.
В судових дебатах прокурор просила звільнити обвинуваченого від покарання за ст. 198 та ч.1 ст. 396 КК України на підставі ч. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та ч.5 ст. 74 КК України.
Частиною другою статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Частиною 5 ст. 74 КК України визначено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України на момент вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.198, ч.1 ст. 396 КК України, ці злочини були злочинами середньої тяжкості.
01.07.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень"  згідно з яким внесені зміни до ст. 12 КК України.   
Відповідно до ч.1 ст. 12 КК України,  кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. 
Відповідно до ч.3 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. 
Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Згідно санкції ст. 198 та ч.1 ст. 396 КК України на сьогодні кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_6 відноситься до нетяжких злочинів.
Згідно із ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України в чинній на час ухвалення вироку редакції особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Як убачається із обвинувального акту, події кримінального правопорушення за ч. ст. 198 та ч.1 ст. 396 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , мали місце 14.02.2017 та 06.03.2017 року.
Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року по справі № 350/1218/16-к зазначив, що відповідно до положень ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчиненнянею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Таким чином, передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного злочину, тобто, звільнити від кримінальної відповідальності можна лише у випадку, якщо є підстава такої відповідальності.
Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено.
Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певної тяжкості.
Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.
З огляду на наведене, на час судового розгляду у кримінальному провадженні, закінчився п`ятирічний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України.
Обвинувачений в судовому засіданні під час судових дебатів не заперечив проти звільнення його від кримінальної відповідальності за ст. 198, ч.1 ст. 396 КК України.
Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України.
Згідно з ч.8 ст.284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.
Отже, оскільки станом на час ухвалення вироку з моменту вчинення злочинів за ст. 198, ч.1 ст. 396 КК України минуло більше п`яти років, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились, суд уважає, що наявні підстави для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України з урахуванням норм ст. 102 КК України, суд також ураховує досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації про неповнолітнього обвинуваченого, яка надана з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, згідно якої ОСОБА_6 несе низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, та не становить небезпеки для суспільства.
Суд також бере до уваги і позицію сторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, яка зводиться до можливості застосування ст.ст. 75, 104 КК України в правовідносинах, що розглядаються.
Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд з урахуванням особи обвинуваченого, в сукупності з характером установлених конкретних дій обвинуваченого, який вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, який є тяжким, засад досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України з урахуванням норм ст. 102 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.ст.75, 104 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч.1, п.п.2,4 ч. 3 ст. 76 КК України.
Суд уважає, що звільнення обвинуваченого від відбування реального покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених 1,2 ч.1, п.п.2,4 ч. 3 ст.76 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Важливим є те, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням буде сприяти його виправленню, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_16 виду та міри покарання, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, щойого обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, неодружений, офіційно не працює, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо.
Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, в той час з урахуванням засад виваженості та справедливості, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч.1, п.п.2,4 ч. 3 ст. 76 КК України.
Суд уважає, що звільнення обвинуваченого від відбування реального покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених 1,2 ч.1, п.п.2,4 ч. 3  ст. 76 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченим покарання суд не вбачає.
Підсумовуючи викладене, на переконання суду, визначене судом покарання обвинуваченим буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень та даним про осіб обвинувачених.
Визначене обвинуваченим покарання відповідатиме принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу
У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не убачає.
У кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового слідства на підставі ухвали Черняхівського районного суду Житомирської області від 17.01.2018 застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 16.03.2018 ОСОБА_7 змінений запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці до 14.05.2018 включно та у подальшому відповідно до ухвали Черняхівського районного суду Житомирської області від 15.05.2018 продовжний до 13.07.2018 включно.
З протоколу затримання особи за ухвалою суду ОСОБА_7 затримано 17.01.2018 о 17:30 год..
16.03.2018 ОСОБА_7 відповідно до ухвали суду від 16.03.2018 звільнений з під варти із зали суду.
Відтак, суд з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення, починаючи з 17 год. 30 хв. 17.01.2018 (дати затримання відміченої в протоколі затримання) по 16.03.2018 (дата звільнення з-під варти в залі суду) включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Разом з тим, зважаючи на норми ч.7 ст. 72 КК України згідно із якою домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, суд також зараховує в строк покарання у виді позбавлення волі, суд також зараховує ОСОБА_7 час його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 16.03.2018 по 13.07.2018 включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.
Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу суд не знаходить.

V. Рішення щодо речових доказів
Арешт на майно не накладався.
Долю речових доказів суд, вважає за необхідне вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати
Процесуальні витрати у справі, що складають 395,48 грн за проведення судової товарознавчої експертизи, суд, відповідно до ст. 124 КПК України, покладє такі витрати солідарно на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави.

Керуючись ст. 2,7, 100, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
1. ОСОБА_6 визнати винуватим за ст. 198, ч.1 ст. 396, ч.3 ст. 185 КК України.
2. Призначити ОСОБА_6 покарання за ст.198 КК України з урахуванням ст. 102 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. Звільнити ОСОБА_6 від призначеного за ст.198 КК України покарання на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
3. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.396 КК України з урахуванням ст. 102 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. Звільнити ОСОБА_6 від призначеного за ч. 1 ст. 396 КК України покарання на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
4. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України з урахуванням ст. 102 КК України  у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
5. На підставі ст.ст. 75,104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
6. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п.2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_6 покласти такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
7.  ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
8. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року і 6 (шести місяців) іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
9. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п.2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_7 покласти такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
10. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення, починаючи з 17 год. 30 хв. 17.01.2018 (дати затримання відміченої в протоколі затримання) по 16.03.2018 (дата звільнення з-під варти в залі суду) включно,  з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
11. Відповідно до ч.7 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 зарахувати час його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 16.03.2018 по 13.07.2018 включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.
12. Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
13. Запобіжний захід ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирати.
14. Речові докази: 
- оптичний носій інформації - диск "DVD-R 4.7 GB - залишити в матеріалах кримінального провадження № 12017060210000080 від 07.03.2017;
- водяний електронасос марки «Forwater», переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_8 - залишити у володінні останнього.
15. Стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави процесуальні витрати у розмірі 395,48 грн (триста дев`яносто п`ять гривень сорок вісім копійок).

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий суддя 	ОСОБА_17