РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
03 лютого 2026 р. Справа № 120/3532/25
Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що 10 лютого 2025 року вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 17 лютого 2025 року № 25250006471 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.
Позивачка не погоджується із таким рішенням, у зв`язку із чим звернулася з цим позовом до суду з вимогою його скасувати та зобов`язати пенсійний орган призначити їй пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01 січня 1992 року по 10 липня 1993 року.
Ухвалою від 24 березня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачам встановлено строк для подання відзивів на позовну заяву.
04 квітня 2025 року та 07 квітня 2025 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшли відзиви на позовну заяву, в яких зазначено, що 10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Така заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, яким 17 лютого 2025 року прийнято рішення № 025250006471 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Як зазначають представники відповідачів, за результатами розгляду наданих позивачкою документів встановлено, що її страховий стаж становить 29 років 3 місяці 12 днів. Водночас необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має становити 30 років. При цьому до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 01 січня 1992 року по 10 липня 1993 року, оскільки з 19 червня 2023 року Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні такі двосторонні угоди/договори з Республікою Узбекистан в галузі пенсійного забезпечення не укладено.
Отже, на думку представників відповідачів, рішення № 025250006471 від 17 лютого 2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком є правомірним, а тому позов задоволенню не підлягає.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності подану позивачкою заяву розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
17 лютого 2025 року цим територіальним органом Пенсійного фонду України прийнято рішення № 025250006471, яким заявниці відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки її страховий стаж становить 29 років 3 місяці 12 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком, адже необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком в цьому випадку складає 30 років.
При цьому зі змісту рішення слідує, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період служби у військовій частині НОМЕР_1 (на території Республіки Узбекистан) з 01 січня 1992 року по 10 липня 1993 року, оскільки з 19 червня 2023 року Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Також обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. Проте, така угода/договір з Республікою Узбекистан в галузі пенсійного забезпечення не укладена. 
Надаючи правову оцінку такій відмові пенсійного органу, суд зважає на таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Так, відмовляючи позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 січня 1992 року по 10 липня 1993 року, пенсійний орган вказав на те, що громадянам, які працювали на території держав СНД, стаж зараховується лише по 31 грудня 1991 року, оскільки, починаючи з 19 червня 2023 року обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. Водночас із Республікою Узбекистан така угода/договір не підписана.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана уповноваженими представниками від України та від Республіки Узбекистан та відповідно була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Записи про період служби позивачки в Республіці Узбекистан виконані в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , засвідчені чітким відтиском печатки відповідного військового формування та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Суд зауважує, що згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
За правилами частини другої статті 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Згідно з частиною 2 статті 10 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року № 5067-VI права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Відтак, до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.
Згідно з приписами Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях Сторін, взаємно визначається Сторонами.
Згідно зі статтею 1 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Відповідно до статті 6 зазначеної Угоди у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).
Доводи пенсійного органу щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивачки періоду проходження військової служби у Республіці Узбекистан з огляду на вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення суд вважає необґрунтованими, оскільки припинення дії такої угоди мало місце після проходження позивачкою такої служби у Республіці Узбекистан. Натомість, у період слжуби позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи (служби) до страхового стажу.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд доходить висновку, що денонсація Угоди від 13 березня 1992 року означає, що вказані Угоди припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод, які виникли в результаті її виконання, адже такі зберігаються і після припинення зазначених Угод.
Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2024 року у справі № 580/3576/22 вказав, що незважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).
Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року підлягає застосуванню під час вирішення питання про призначення позивачці пенсії, оскільки вказана Угода була чинною на час проходження військової служби позивачки в Республіці Узбекистан і позивачка мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
За таких обставин наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії та для зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду проходження служби у Республіці Узбекистан з 01 січня 1992 року по 10 липня 1993 року.
На переконання суду, захист порушених прав позивачки слід здійснити у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області № 025250006471 від 17 лютого 2025 року, адже саме цим індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень порушено права позивачки на пенсійне забезпечення. 
Щодо вимоги про зобов`язання пенсійний орган призначити позивачці пенсію за віком, то суд зауважує наступне.
Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року, - не менше 32 років.
При цьому в оскаржуваному рішенні № 025250006471 від 17 лютого 2025 року пенсійним органом помилково вказано, що необхідний для призначення позивачці пенсії страховий стаж становить 30 років, оскільки заява про призначення пенсії позивачкою подана 10 лютого 2025 року.
Відтак, необхідними умовами для призначення позивачці пенсії за віком є досягнення нею необхідного віку (60 років), а також наявність страхового стажу не менше 32 років.
Так, вік заявниці станом на день звернення із заявою про призначення пенсії становив 62 роки 0 місяців 25 днів, а підтверджений пенсійним органом страховий стаж складав 29 років 03 місяці 12 днів, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.
При цьому в ході судового розгляду суд дійшов висновку про безпідставність незарахування до страхового стажу позивачки періоду проходження нею військової служби з 01 січня 1992 року по 10 липня 1993 року.
Разом із тим суд позбавлений можливості зобов`язати пенсійний орган призначити позивачці пенсію, оскільки навіть за умови зарахування до страхового стажу позивачки періоду проходження служби з 01 січня 1992 року по 10 липня 1993 року її страховий стаж складатиме менше 32 років, що виключає наявність однієї з обов`язкових передумов для призначення пенсії ОСОБА_1 .
За таких обставин підстави для зобов`язання призначити позивачці пенсію відсутні, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Однак, у зв`язку із скасуванням рішення про відмову в призначенні пенсії, а також з огляду на неможливість визначення конкретного страхового стажу позивачки, оскільки визначення такого стажу є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, тому, на думку суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії та за результатами такого розгляду прийняти рішення з урахуванням викладених у цьому рішенні висновків.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (рішення), та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 14 березня 2025 року.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивачка звернулася до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 1211,20 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.
А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області слід стягнути сплачений нею при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 025250006471 від 17 лютого 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, зарахувавши при цьому до страхового стажу період проходження військової служби з 01 січня 1992 року по 10 липня 1993 року включно.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )
Відповідачі: 
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21366538)

Рішення суду в повному обсязі складено 03.02.2026

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович