ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/31718/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Малиш Н.І.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 р. (суддя Сластьон А.О) в адміністративній справі №160/31718/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        В С Т А Н О В И В:

                     ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила:
                     - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області  №047050029263 від 24 жовтня 2024 р. про відмову у призначені їй пенсії за віком на пільгових умовах;
          - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 18 червня 2000 р. до 27 березня 2001 р. у Приватному підприємстві у ОСОБА_2 та здійснити перерахунок пенсії по стажу та виплатити різницю між нарахованим та виплаченим розміром пенсії;
          - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до її пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 19 березня 2007 р. до 02 серпня 2021 р. у Відкритому акціонерому товаристві «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського», Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського», Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії на пільгових умовах від 17 жовтня 2024 р. на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 р.  із урахуванням висновків суду.
          В обгрунтування позовних вимог вказала, що 17 жовтня 2024 р. звернулася із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Cписком №2, однак у призначенні їй відмовлено із посиланням на недосягнення необхідного пенсійного віку, встановленого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відсутністю необхідного пільгового стажу. Вважає, що має достатній вік, страховий та пільговий стаж, які необхідні для призначення їй пенсії. Також наголошує, що  питання призначення їй пенсії має вирішуватися саме відповідно вимог п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 
березня 2015 р. №213-VIII. 
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов   ОСОБА_1 задоволено частково. 
          Судом :
          - визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №047050029263 від 24 жовтня 2024 р. про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;
          - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 18 червня 2000р. до 27 березня 2001 р., а до пільгового стажу за Списком №2 періоди трудової діяльності з 19 березня 2007 р. до 02 серпня 2021 р. та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії на пільгових умовах від 17 жовтня 2024 р.
          У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
          У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
          В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції хибно вважає, що постанова Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 р. №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови позивачці в зарахуванні до її страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації. Також, до  пільгового стажу позивачки не зараховано період роботи згідно із архівною довідкою №П-21/2-09/1310 від 05 вересня 2024 р., оскільки відсутнє рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того,  помилковими є висновки суду про необхідність застосування при призначенні пільгової пенсії за Списком №2 пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
          Письмові відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили. 
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
           17 жовтня 2024 р. ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 на підставі якої Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняло рішення №047050029263 від 24 жовтня 2024 р., яким в призначенні пенсії відмовило у зв`язку із недосягненням необхідного пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу. До страхового стажу позивачки не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки з 18 червня 2000 р. до 27 березня 2001 р.  на території Російської Федерації. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 19 березня 2007 р. до 02 серпня 2021 р. згідно із архівною довідкою №П-21/2-09/1310 від 05 вересня 2024 р. із посиланням на відсутність рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. 
          Вважаючи протиправним дане рішення, ОСОБА_1 оскаржила його до суду. 
          Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці протиправно не враховано до її страхового стажу період роботи на території Російської Федерації, оскільки пенсійні права громадян не втрачають своєї сили в разі виходу із Угоди про гарантії прав громадян держав — учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Також, судом вказано про необхідність врахування позивачці до пільгового стажу періоду роботи згідно із архівною довідкою №П-21/2-09/1310 від 05 вересня 2024 р. та довідкою форми-ОК-5. Крім того, судом наголошено, що при вирішенні питання наявності у  позивачки права на призначення пенсії за Списком №2, застосуванню підлягають  приписи п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 р. №213-VIII.
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційних  скарг, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до 01 квітня 2015 р. визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно
від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N   2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
          Законом України №213-VIII, що набрав чинності 01 квітня 2015 р. внесено зміни до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та викладено його в наступній редакції: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці   за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
          Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №2148-VIII (набав чинності 11 жовтня 2017 р.) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
          Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 р. №1-р/2020, визнані неконституційними, зокрема, приписи статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом №213-VIII. Стаття 13 в редакції Закону №213-VIII втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Застосуванню підлягає стаття 13, в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 р. на посадах, визначених у вказаних нормах.
          Отже, наявна колізія між нормою пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із урахуванням рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 р. та нормою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №2148-VIII, що порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 р. у справі «Щокін проти України»).
          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 р. у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
          Отже, при вирішенні питання наявності в позивачки права на призначення пенсії за віком за Списком №2, застосуванню підлягає саме норма пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, що діяла до 01 квітня 2015 р.
          
          До введення в дію Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення», статтею 62 якого визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
          Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
          Щодо не зарахування позивачці до страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації з 18 червня 2000 р. до 27 березня 2001 р., який підтверджуються записами наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 слід зазначити наступне. 
          Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна 13 березня 1992 р. стала Угода, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД. Метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав. Відповідно до Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності даною Угодою.
          Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 р. №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" передбачено вихід України з Угоди.
          Водночас, відповідно до частини 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
          Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок  щодо наявності підстав для зарахування позивачці до її страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації з 18 червня 2000 р. до 27 березня 2001 р.
          Також, наявною в матеріалах справи копією архівної довідки №П-21/2-09/1310 від 05 вересня 2024р. та доданих до неї постанов про атестацію робочого місця підтверджено, що  в період з 19 березня 2007 р. до 02 серпня 2021 р. позивачка працювала на посадах, що відносяться до Списку №2. 
          Крім того, в Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) (а.с.28,29) в розділі «Відомості по спеціальному стажу» за 2011 - 2021 р. міститься код «ЗПЗ013Б1», що згідно Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства свідчить, що ОСОБА_1 відносилася  до працівників, які були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. 
          Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області  №047050029263 від 24 жовтня 2024 р. та наявність підстав для його скасування, із визначенням йому обов`язку зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди роботи з 19 березня 2007 р. до 02 серпня 2021 р., а до страхового періоди роботи з 18 червня 2000 р. до 27 березня 2001 р., в зв`язку із чим повторно розглянути її заяву про призначення пенсії на пільгових умовах від 17 жовтня 2024 р.
          В зв`язку із чим, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України. 
          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області - залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 р.  в адміністративній справі №160/31718/24 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 10 грудня 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.    

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш