УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №295/2385/25 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 53 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року 
       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 295/2385/25 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, 
за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 05 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути із відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 154 234,8 грн та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 січня 2024 року за адресою: місто Житомир, вулиця Покровська, 19, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу позивача «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення.
В результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху (далі ПДР) транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 04 березня 2024 року у справі № 295/2079/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
Відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТзДВ СК «Альфа-Гарант», Товариство) згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ3677340. Після вказаної події, представником власника автомобіля «Renault» Нанівським Ю.Л. до відповідача було направлено повідомлення про ДТП та неодноразово заяви про виплату страхового відшкодування. 
Страхова компанія надіслала лист та запропонувала з`явитися особисто до представника ТзДВ СК «Альфа-Гарант» для надання оригіналів та копії документів. На зазначену дату представник з`явився та надав оригінали документів, за виключенням оригіналу технічного паспорту на автомобіль, так як автомобіль було на той час продано, надавши договір купівлі-продажу автомобіля. 
Однак, жодного відшкодування від страхової компанії не надійшло. 
Згідно висновку експерта № 16 транспортно-товарознавчої експертизи від 05 липня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП станом на 28 січня 2024 року становить 154 234,80 грн, яку позивач просив стягнути.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 05 червня 2025 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, представник відповідача просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Представник зазначає, що після отримання від потерпілої особи повідомлення про ДТП, на виконання вимог статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТзДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено свого представника для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатами якого складено відповідний протокол огляду з вичерпним переліком пошкоджених деталей та необхідних ремонтних операцій для відновлення даного КТЗ.
На основі зазначеного протоколу та інших матеріалів огляду автомобіля позивача, ФОП ОСОБА_3 було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку № ЦВ/24/0669 від 02 травня 2024 року, відповідно до результатів якого було встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складала - 519 150,01 грн, тоді як ринкова вартість автомобіля «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_2 до ДТП складала - 151 837,91 грн, що дорівнює вартості матеріального збитку.
Оскільки дану вартість автомобіля Позивача було прирівняно до розміру матеріального збитку, то з цього слідує, що визначена експертом вартість ремонту автомобіля перевищила його вартість до моменту пригоди.
У такому випадку для визначення розміру страхового відшкодування слід звертатись до положень пункту 30.1 статті 30 Закону про ОСЦПВ, яка визначає, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перевищили вартість даного КТЗ ДТП, то даний транспортний засіб вважається фізично знищеним.
Тобто, у даному випадку (випадок фізичного знищення автомобіля), для визначення розміру відшкодування необхідно визначити показники вартості пошкодженого транспортного засобу до ДТП та його вартості після ДТП.
Оцінювачем ТзДВ СК «Альфа-Гарант» було визначено вартість транспортного засобу «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_2 у пошкодженому стані, яка складала - 46 216,47 грн.
На підставі вищезазначеного звіту було складено розрахунок страхового відшкодування, яке склало - 105 621, 44 грн, яке розраховано наступним чином:
151 837,91 грн - 46 216,47 грн = 105 621,44, де
151 837,91 грн - ринкова вартість ТЗ до ДТП;
46 216,47 грн - вартість ТЗ у пошкодженому стані.
Натомість, позивач надав на підтвердження свої позовних вимог Висновок експерта № 16 від 05 липня 2024 року, який на думку представника відповідача є необґрунтованим та суперечить Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Вказує, що вартість автомобіля Позивача було прирівняна до розміру матеріального збитку, то з цього слідує, що визначена експертом вартість ремонту автомобіля перевищила його вартість до моменту пригоди.
Висновок експерта не містить розрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля, хоча саме цей показник є визначальним для встановлення того, чи є ремонт економічно доцільним.
Зазначає, що відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, висновок про економічну недоцільність ремонту може бути зроблений лише у разі, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП.
У висновку експерта не обґрунтовано коефіцієнт зносу, тому що без визначення деталей, що підлягають заміні, і без розрахунку вартості ремонту неможливо застосувати коефіцієнт зносу. Коефіцієнт зносу застосовується саме до вартості деталей і матеріалів, що підлягають заміні при ремонті. Висновок експерта не пояснює, яким чином цей коефіцієнт був розрахований, оскільки якщо експерт не рахував, які запчастини міняються і яка їхня ціна, то неможливо коректно застосувати коефіцієнт фізичного зносу.
Також, у висновку експерта відсутні калькуляції та рахунки СТО, що робить неможливою перевірку правильності визначення суми збитків.
Отже, висновок судового експерта № 16 від 05 липня 2024 року складений з рядом порушень методики АТД, так як додатки звіту не містять ремонтної калькуляції та жодних джерел з вказанням цін на запчастини та ремонтні роботи, згідно яких проводився подальший розрахунок за формулами, а самі формули не містять цифр та жодної коректної інформації згідно якої вираховувалась вартість матеріального збитку. 
Представник звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язку страхової компанії для визначення розміру збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, використовувати звіти незалежного суб`єкта оціночної діяльності, проведеного на замовлення потерпілої особи.
Позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним клопотанням про проведення відповідної судової автотоварознавчої експертизи для доведення обставин, на які він посилається як на підставу вимог позову.
Даний висновок був проведений позивачем не за ухвалою суду, а зроблений на замовлення позивача з власної ініціативи.
Отже, право Позивача на самостійне визначення розміру збитків виникає лише у тому випадку, якщо страховик протягом десяти робочих днів не направить аварійного комісара, експерта або свого представника на огляд пошкодженого майна.
Відтак Позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, визначених статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідних для самостійного визначення Позивачем розміру завданої йому шкоди.
Таким чином, враховуючи те, що Позивачем не надано до суду належних, достовірних та достатніх доказів на підставі, яких було б можливо визначити показник вартості належного йому транспортного засобу після ДТП, то позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент ДТП Позивач був власником автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , транспортний засіб особи, яка вчинила дорожньо-транспортну пригоду був застрахований відповідачем, тому із останнього на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у визначеному судовим експертом розмірі – 154 234,80 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України  провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про страхування» (далі Закон № 1909-IX), нормами Цивільного кодексу України.
Судом установлено, що 28 січня 2024 року о 02-08 год у місті Житомирі по вулиці Покровській, 19 та М. Грушевського, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі не дав дорогу транспортному засобу позивача «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення. 
В результаті порушення ОСОБА_2 пункту 16.11 ПДР, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Дані обставини встановлені постановою Богунського районного суду міста Житомира від 04 березня 2024 року у справі № 295/2079/24, яка набрала законної сили, та якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і на нього накладено стягнення у виді штрафу (а.с.6).
Автомобіль марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за позивачем 03 лютого 2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.4).
Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04 липня 2024 року відбулося відчуження зазначеного транспортного засобу ОСОБА_4 (а.с.27).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Оpel Vivaro», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № АТ-0003677340 у ТзДВ СК «Альфа-Гарант»  (а.с.7).
Згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи № 16 від 05 липня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП станом на 28 січня 2024 року становить 154 234,80 грн (а.с.12-21).
На звернення представника позивача ОСОБА_5 із заявами про виплату страхового відшкодування, листами ТзДВ СК «Альфа-Гарант» від 29 травня 2024 року, 18 червня 2024 року та 28 листопада 2024 року повідомлено про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, вказавши на ненадання необхідних документів, які б давали право на його отримання, а саме оригіналу свідоцтва про реєстрацію автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.87-90).
Статтею 3 Закону № 1961-IV (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (стаття 6 Закону № 1961-IV ).
Як зазначено у підпункту 9.1 статті 9 Закону №1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Відповідно до змісту статті 17 Закону 1961-IV страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.
Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Отже, настання страхового випадку (вчинення ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.
Відповідно до підпункту 34.4 статті 34 Закону № 1961-IV для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
У правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 вказано, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. У разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Факт винуватості  ОСОБА_2  у вчиненні ДТП, встановлений постановою Богунського районного суду міста Житомира від 04 березня 2024 року у справі № 295/2079/24, тому доказуванню не підлягає.
Сторонами не заперечується, що на момент скоєння ДТП (28 січня 2024 року) право власності на транспортний засіб «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , було зареєстроване за ОСОБА_1 
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Оpel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № АТ-0003677340 у ТзДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с.7).
Отже, Позивач на момент виникнення спірних правовідносин, був належним власником транспортного засобу, що підтверджується реєстраційними документами. Тому, саме власник транспортного засобу є особою, майнові права якої зазнали порушення внаслідок його пошкодження, а отже він має право на відшкодування завданої шкоди.
Таким чином, з огляду на належність транспортного засобу Позивачу на момент ДТП, доведеність факту настання страхового випадку та встановлений експертним шляхом розмір матеріальної шкоди, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку, що з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування на користь Позивача у визначеному судовим експертом розмірі, що не перевищує ліміт страхового відшкодування.
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 05 червня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді