Справа № 447/1778/25    Головуючий у 1 інстанції: Павлів В. Р. 
Провадження № 33/811/1858/25    Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., у відкритому судовому засіданні у м. Львові з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , його представника – адвоката Джуфера Богдана Мироновича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року, 
встановив:
постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року,  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.
Як видно із постанови, 10.06.2025 близько 19 год. 35 хв. Дорога Розділ Жирова 1000М водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, тремтіння пальців рук. О 20 год. 10 хв. був доставлений до КНП «Миколаївська МЛ» для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, від проходження огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із оскаржуваною постановою, особа, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що суперечить вимогам ст. 252 КупАП.
Наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що огляд на стан сп`яніння та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення було проведено із порушенням норм чинного законодавства.
Стверджує, що в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього поліцейський не вказав причину зупинки ТЗ. З матеріалів доданих до нього та переглянутого відеодиску вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу було анонімне повідомлення, що нібито є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, що не може бути законною підставою зупинки ТЗ в розумінні ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію». 
Наголошує, що матеріали справи не містять відомості про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, що покладено як підставу зупинки. Статтею 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, на думку апелянта, працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були порушені вимоги ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» щодо безпідставної зупинки транспортного засобу.
Заявляє, що відеозапис, який долучений до матеріалів справи, змінювався (редагувався) особою, яка копіювала відеозапис та DVD диск, що прямо заборонено Інструкцією №100. Враховуючи те, що доданий до протоколу відеозапис на DVD диску змінювався або редагувався, а тому існують сумніви в автентичності оригіналу, у зв`язку із чим доданий до протоколу відеозапис є неналежним та недопустимим доказом по справі згідно «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», яка затверджена наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100 вбачається, що відеофіксація правопорушення після активації відеокамери повинна проводитися безперервно.
Звертає увагу на те, що відповідно до направлення на медичний огляд працівники поліції вказали ознаки сп`яніння, ОСОБА_1 зокрема: звужені зіниці очей, тремтіння пальців рук, що не відповідали дійсним обставинам. Таке визначення ознак наркотичного сп`яніння не відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція). Жодної із ознак у апелянта не було, що підтверджується Актом медичного огляду №34, в якому зазначено, що у ОСОБА_1 зіниці не змінені, реагують на світло, поведінка адекватна, мова не порушена, тремтіння пальців рук відсутнє. 
Звертає увагу суду на те, що у медичному закладі протягом двох годин дійсно не зміг здати сечу для дослідження, оскільки хворіє на аденому простати 2-го ступеню, що підтверджується довідкою із медичного закладу та Протоколом ультразвукового дослідження, що долучені до матеріалів справи. Не відмовлявся від проходження медичного огляду, проте не зміг здати сечу через хворобу, у свою чергу працівники медичного закладу, котрі проводили його обстеження, не взяли інші зразки біологічного середовища (кров, слину).
12 червня 2025 року з власної ініціативи звернувся у клініко-діагностичну лабораторію Львівського обласного медичного центру превенції та терапії узалежнень, за результатом дослідження №50 та відповіддю на адвокатський запит №703 від 22 серпня 2025 року – наркотичних речовин та лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у біологічному матеріалі (сечі) апелянта не виявлено.
Заслухавши учасників судового провадження, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що таку слід задовольнити виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зазначається: дата заповнення , прізвище, ім`я, по батькові особи дата народження , назва та номер документа, що посвідчує обстежувану особу (за наявності), ким та коли (точний час) направлена на огляд , назва, серія і номер документа, що посвідчує особу, яка доставила обстежуваного на огляд, дата і точний час огляду , ким оглянута особ а, назва закладу охорони здоров`я, де проводився огляд , висновок огляду (повідомляється в присутності поліцейського) , підпис обстежуваної особи про ознайомлення з результатами огляду та дані лікаря (фельдшер), який проводив огляд.
При цьому, відповідно до п.п.3, 4 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року №1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння обстежуваної особи.
А відповідно до положень п.15 розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.
В той же час, за результатами медичного огляду ОСОБА_1 лікарем складено висновок за № 34 від 10 червня 2025 року , в якому відсутні дані щодо стану сп`яніння чи відсутності стану сп`яніння у ОСОБА_1 , а вказано «продовж двох годин обстежувальний не здав біологічне середовище сечу» (а.с.3).
Проте, наведеною Інструкцією не передбачено складання Висновку щодо результатів медичного огляду вказаного змісту.
Відтак наведені вимоги при проведенні огляду ОСОБА_1 щодо виявлення його стану наркотичного сп`янніня працівниками закладу охорони здоров`я не виконані.
Із згаданого медичного висновку неможливо зрозуміти, чи однозначно перебував ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, в силу того, що лише породжує обґрунтовані сумніви щодо наявності стану сп`яніння.
Більше того, із оглянутого апеляційним судом відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 категорично заперечував перебування у стані наркотичного сп`яніння та дійсно бажав пройти огляд на стан такого сп`яніння, але не зміг здати біологічний матеріал – сечу внаслідок хвороби, що підтверджується матеріалами справи. Альтернативних способів здачі біологічного матеріалу, зокрема слини чи крові, ОСОБА_1 запропоновано здати не було.
На підтвердження наведеного, ОСОБА_1 з власної ініціативи пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, та згідно результатів медичного дослідження наркотичних речовин та лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у біологічному матеріалі (сечі) апелянта не виявлено (а.с.8).
Протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського, та відеозапис, також не можуть свідчити про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння під час керування ним транспортним засобом.
Інших доказів, які б підтверджували перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять.
Окрім цього, відповідно до п.22 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року №1452/735 висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що медичний висновок щодо ОСОБА_1 є неналежним доказом через сумнівність зазначених в ньому результатів медичного огляду.
Відповідно до частини 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.
Відповідно до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону не дотримався, допустив формальне ставлення до вирішення даної справи, з`ясував обставини неповно та не всебічно, що загалом призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.
Таким чином, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
постановив:
апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності –– ОСОБА_1 – задоволити.
Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП – скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП..
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ