ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2026 р.	м. Харків	Справа № 910/7319/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Пономаренко Т.О. 
при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" (03190, м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 52, прим. 429; код ЄДРПОУ: 43417402) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, 56; код ЄДРПОУ: 42096004) 	
про 	стягнення заборгованості 	
за участю представників:
позивача – Росавіцької В.П., ордер АА №1642740 від 10.12.2025;
відповідача – не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

11.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ”, в якій просить суд:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" пеню у сумі 3053882,11 грн.;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" заборгованість у сумі 2 837 190,21 грн., з яких: 2 503 422,93 грн. - основна сума заборгованості (сума безпідставно набутих грошових коштів); 278 041,30 грн. - інфляційна складова заборгованості; 55 725,98 грн. - сума 3% річних;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" судовий збір у розмірі 88 366,08 грн., а також понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" витрати на професійну правничу допомогу.
Позов обґрунтовано неналежним виконання відповідачем договору підряду №F-20240507-1 від 07.05.2024 в частині своєчасного та в повному обсязі виконання робіт.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2025 вирішено матеріали справи №910/7319/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" до Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” про стягнення 5 891 072,32 грн. - передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 вирішено ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2025 у справі №910/7319/25 залишити без змін, справу №910/7319/25 надіслати до Господарського суду міста Києва для подальшого скерування за встановленою підсудністю до Господарського суду Харківської області.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2025 для розгляду справи №910/7319/25 призначено суддю Пономаренко Т.О.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2025 прийнято позовну заяву (вх.№4100/25 від 18.11.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" до Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито провадження у справі №910/7319/25. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 17.12.2025. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов.
17.12.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№29524 від 17.12.2025) про уточнення найменування відповідача, в якому просив суд прийняти до відома інформацію про зміни в реєстраційних даних відповідача (код ЄДРПОУ 42096004) та надалі в процесуальних документах по справі №910/7319/25 зазначати найменування відповідача з урахуванням наявного в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань найменування, а саме: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНЖБУД КОМПАНІ" (ТОВ "СТРОНГГРАНДБУД") (код 42096004).
Як пояснив представник позивача, згідно з отриманими відомостями станом на 16.12.2025, у реєстраційних даних юридичної особи з ідентифікаційним кодом 42096004 відбулися зміни, а саме змінено скорочене найменування юридичної особи – 25 березня 2025 року скорочену назву компанії змінено: попередня назва – ТОВ “ІНЖБУД КОМПАНІ”, нова назва – ТОВ “СТРОНГГРАНДБУД”. Наразі в ЄДР містяться такі відомості про Відповідача: Код ЄДРПОУ: 42096004 (залишився без змін); Повне найменування: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНЖБУД КОМПАНІ"; Скорочене найменування: ТОВ "СТРОНГГРАНДБУД".
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.02.2026 відкладено підготовче засідання на 14.01.2026.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 28.01.2026.
Представник позивача, яка приймала участь у судовому засіданні 28.01.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач явку свого представника в судове засідання 28.01.2026 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання відповідача було повідомлено належним чином.
Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.
Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Разом з цим, частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.
Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.
У судовому засіданні 28.01.2026 судом проголошено скорочене рішення (вступна та резолютивна частини).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову присутніх учасників справи у судових дебатах, суд встановив наступне.
07 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “АВІА ВЕНЧУРС” (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” (підрядник) було укладено договір підряду №F-20240507-1 (надалі - Договір).
Договір підписано уповноваженими особами Товариства з обмеженою відповідальністю “АВІА ВЕНЧУРС” та Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ”, підписи скріплено печатками товариств, у встановленому порядку Договір не оспорений, не розірвано та не визнаний недійсним. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідно до п.2.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання власними та (або) залученими силами та засобами на свій ризик, якісно та згідно з будівельними нормами, у встановлені Договором строки та порядку, виконати залізобетонні монолітні роботи гуртожитку (далі-об`єкт) на об`єкті будівництва: “Нове будівництво виробничого комплексу центру передових технологій за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”, а замовник зобов`язується прийняти результати виконаних робіт і оплатити їх згідно умов цього Договору.
Згідно з п.2.2 Договору, перелік, вид, кількість, об`єм та вартість по кожному виду робіт встановлюється сторонами шляхом підписання додатків до цього Договору та/або додаткових угод до цього Договору.
Відповідно до п.2.3 Договору підрядник підтверджує, що ним проаналізовано та повністю зрозуміло завдання замовника на виконання робіт згідно цього Договору, він передбачив і оцінив всі роботи, необхідні для виконання Договору.
Загальні зобов`язання щодо строків виконання робіт підрядником визначені у розділі 5 Договору.
Так, п.5.1 Договору, строки виконання робіт підрядником узгоджені сторонами в Графіку виконання робіт (Додатку №1), який є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно п.5.3 Договору, в разі порушення підрядником Графіка виконання робіт більше ніж на 10 (десять) календарних днів, замовник має право затримати поточне фінансування на відповідний час затримки.
Відповідно до п.5.5 Договору, з метою дотримання строків Договору, підрядник на вимогу замовника, зобов`язується організувати постійний, безперервний будівельний процес.
Згідно з п.5.6 Договору, у разі не завершення робіт підрядником, замовник має право залучити третю особу для їх завершення зі стягненням понесених витрат з підрядника.
Відповідно до п.11.2.1 Договору підрядник зобов`язаний, якісно виконувати усі роботи згідно з проектною документацією, відповідно до Договору, додатків, додаткових угод до нього, та чинного законодавства України, креслень, вихідних даних та нормативної документації, ДБН, СНІП, ГСТ, паспортів та сертифікатів на матеріали, та обладнання, вимог цього Договору та письмових вимог замовника у строки згідно з Графіком виконання робіт, власними чи залученими силами.
Пунктом 11.3.6. Договору передбачено право замовника без згоди підрядника, залучати третіх осіб для виконання робіт по ліквідації недоліків або недоробок допущених підрядником в ході виконання Договору або впродовж гарантійного строку, у випадку якщо підрядник не приступив до виправлення недоліків або недоробок у строки встановлені в дефектному акті, іншому документі підписаному сторонами чи Договорі, або виконує роботи настільки повільно, що стає очевидним неможливість їх завершення в терміни.
Згідно п.11.3.8. Договору замовник має право відмовитися від Договору в односторонньому порядку в будь-який час до закінчення виконання робіт, оплативши підряднику належним чином виконану частину робіт. Підрядник зобов`язаний повернути отримані від замовника кошти, що не були ним використані за цільовим призначенням, згідно умов цього Договору, протягом 5-ти робочих днів з дати отримання письмового повідомлення від замовника та передані замовником матеріали, що не були використані в процесі виконання робіт.
Пунктом 15.11. Договору передбачено, що за порушення строків закінчення виконання окремих етапів (стадій) робіт, визначених цим Договором, додатками до Договору, додатковими угодами до Договору, на строк понад 5 (п`ять) банківських днів, без об`єктивних на то обставин та повідомлення замовника про таке затримання, підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної договірної ціни таких етапів (стадій) робіт за кожен день прострочення.
На виконання положень п.2.2 Договору, з метою конкретизації обсягів, вартості та строків виконання окремих комплексів робіт, сторонами було укладено низку Додаткових угод, які є невід`ємною частиною основного Договору. 
01 липня 2024 року між замовником та підрядником було укладено Додаткову угоду №2 до Договору підряду №F-20240507-1 від 07.05.2024 (далі - Додаткова угода №2).
Пунктом 1 Додаткової угоди №2 передбачено, що відповідач зобов`язався власними та/або залученими силами і засобами, на свій ризик, якісно виконати додатковий обсяг робіт, а саме: залізобетонні роботи підземної галереї виробничого корпусу з вбудовано-прибудованими адміністративно-побутовими приміщеннями на об`єкті позивача за адресою: вул. Авіаційна, с.Крушинка, Фастівського району, Київської області.
Відповідно до п.2 Додаткової угоди №2, строки виконання робіт визначаються Графіком виконання робіт (Додаток №1 до Додаткової угоди №2).
Згідно з вказаним графіком, відповідач мав завершити виконання робіт до 15 вересня 2024 року включно.
Погоджена сторонами договірна ціна додаткового обсягу робіт, детально визначена в Додатку №3 (Договірна ціна) до Додаткової угоди №2, становить 4849491,74 грн, у тому числі ПДВ - 808248,62 грн (п.3 Додаткової угоди №2).
Фінансування робіт здійснюється поетапно, відповідно до умов п.4 Додаткової угоди №2 та Графіка фінансування (Додаток №2 до Додаткової угоди №2).
Як стверджує позивач, всупереч умовам Додаткової угоди №2 і затвердженому Графіку виконання робіт, відповідач допустив суттєве порушення строків виконання зобов`язань за наступними актами приймання виконаних робіт:
- Акт виконаних робіт №1 від 03.10.2024;
- Акт виконаних робіт №2 від 03.10.2024;
- Акт виконаних робіт №3 від 19.11.2024;
- Акт виконаних робіт №4 від 02.12.2024;
- Акт виконаних робіт №5 від 18.02.2025;
- Акти виконаних робіт №6, №8, №9 - підписані 01.04.2025 в односторонньому порядку виключно зі сторони замовника у зв`язку з відмовою відповідача від підписання.
Таким чином, відповідач порушив встановлені строки завершення робіт, що призвело до прострочення виконання зобов`язань за Додатковою угодою №2 на 198 календарних днів, з 16 вересня 2024 року по 01 квітня 2025 року включно.
Також, 05 серпня 2024 року між замовником та виконавцем укладено додаткову угоду №3 до договору підряду №F-20240507-1 від 07.05.2024 (надалі - Додаткова угода №3).
Пунктом 1 Додаткової угоди №3 передбачено, що виконавець бере на себе зобов`язання власними та/або залученими силами та засобами на свій ризик, якісно виконати додатковий обсяг робіт, а саме: з влаштування сходових маршів та стін (СК01, СК05, СК07) Виробничого корпусу з вбудовано-прибудованими адміністративно-побутовими приміщеннями на об`єкті замовника: “Нове будівництво виробничого комплексу центрів передових технологій за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”.
Згідно з п.2 Додаткової угоди №3, сторони погодили, що строки виконання робіт за Додатковою угодою №3 визначаються Графіком виконання робіт (Додаток №1) до Додаткової угоди.
Зазначеним Графіком виконання робіт (Додаток №1 до Додаткової угоди №3) було встановлено кінцевий строк виконання Робіт за Додатковою угодою №3 - до 07 вересня 2024 року включно.
Погоджена сторонами договірна ціна додаткового обсягу робіт за Додатковою угодою №3, детально визначена в Додатку №3 (Договірна ціна) до Додаткової угоди №2, становить 8 146 941,09 гривень в тому числі ПДВ - 1 357 823, 52 грн. (п.3 Додаткової угоди №3).
Фінансування за цією Додатковою угодою здійснюється замовником поетапно у порядку та в розмірах згідно з Графіком фінансування (Додаток №2 до Додаткової угоди №3), як це передбачено п.4 Додаткової угоди №3.
Відповідно до Графіку фінансування (Додаток №2) Додаткової угоди №3 до Договору замовником підряднику було перераховано аванс у сумі 3 500 000, 00 грн. наступними платежами в три етапи:
- 1 500 000,00 грн. (платіжна інструкція № АВ 00-002269 від 09.08.2024);
- 1 000 000, 00 грн. (платіжна інструкція № АВ 00 -002302 від 14.08.2024);
- 1 000 000, 00 грн. (платіжна інструкція № АВ 00 -002402 від 22.08.2024).
Виконання робіт здійснювалося відповідачем поетапно, що підтверджується підписаними актами приймання-передачі виконаних робіт:
- Акт виконаних робіт №1 від 30.10.2024;
- Акт виконаних робіт №2 від 30.10.2024;
- Акт виконаних робіт №3 від 30.10.2024;
- Акт виконаних робіт №4 від 08.11.2024;
- Акт виконаних робіт №5 від 25.11.2024.
Згідно з актами приймання-передачі виконаних робіт №1 від 03.10.2024 , №2 і №3 від 30.10.2024, №4 від 08.11.2024, №5 від 28.11.2024 загальна вартість фактично виконаних робіт становить 1 090 937,92 грн.
Таким чином, різниця між сумою перерахованого авансу та вартістю виконаних робіт складає 2 409 062,08 грн.
Як стверджує позивач, навіть після підписання останнього акту (25.11.2024) відповідач так і не завершив повний обсяг робіт, передбачений Додатковою угодою №3. У зв`язку з цим позивач був змушений 23 квітня 2025 року передати залишок незавершених робіт іншому підряднику для належного завершення будівництва. 
Так, 23.04.2025 між позивачем, як замовником, та ТОВ “БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ “БУДДЕВЕЛОПМЕНТ” укладено Додаткову угоду №4 до Договору підряду F-20240624-2 від 24.06.2024, умовами якої передбачено виконання робіт - влаштування бетонних схолів та ліфтових шахт СК05, СК07 Виробничого корпусу з вбудовано-прибудованими адміністративно-побутовими приміщеннями на об`єкті замовника: “Нове будівництво виробничого комплексу центру передових технологійза адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”.
Отже, як зазначив позивач, строк прострочення виконання зобов`язань відповідачем за Додатковою угодою №3 становить 228 календарних днів, а саме: з 08 вересня 2024 року по 23 квітня 2025 року включно.

Разом з цим, 26 вересня 2024 року між замовником та підрядником було укладено додаткову угоду №12 до договору підряду №F-20240507-1 від 07.05.2024 року (надалі - Додаткова угода №12).
Відповідно до п.1 Додаткової угоди №12, відповідач зобов`язався виконати додатковий обсяг робіт, а саме: влаштування стін, колон, плити перекриття антресолі (деталь Д - ліфтова шахта), сходів та стін сходової клітини СК 03 виробничого корпусу з вбудовано-прибудованими адміністративно-побутовими приміщеннями на об`єкті Замовника: “Нове будівництво виробничого комплексу центрів передових технологій за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”.
Згідно з п.2 Додаткової угоди №12, строк виконання робіт становив 30 календарних днів з дати укладення угоди, тобто до 26 жовтня 2024 року включно.
Договірна ціна робіт згідно з Додатком №1 до Додаткової угоди №12 становила 5281027,45 грн, у тому числі ПДВ - 880 171,24 грн (п.3 Додаткової угоди №12). 
Оплата здійснюється на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, виходячи з фактично виконаних обсягів (п.4 Додаткової угоди №12).
Однак, як стверджує позивач, відповідач не виконав зобов`язання у встановлений строк за наступними актами виконаних робіт:
- Акт виконаних робіт №1 - від 30.10.2024;
- Акт виконаних робіт №2- від 08.11.2024;
- Акт виконаних робіт №3 - від 08.11.2024;
- Акт виконаних робіт №4 - від 20.12.2024;
- Акт виконаних робіт №5 - від 18.02.2025.
Як стверджує позивач, незважаючи на істотну затримку виконання робіт, навіть станом на 18.02.2025 роботи, передбачені Додатковою угодою №12, не були завершені у повному обсязі. У зв`язку з цим позивач був змушений 24 квітня 2025 року передати залишок незавершених робіт іншому підряднику з метою забезпечення завершення будівництва об`єкта.
Так, 24.04.2025 між позивачем, як замовником, та ТОВ “ДОСВІД 2002” укладено Додаткову угоду №28 до Договору підряду F-20240703-1 від 03.07.2024 , умовами якої передбачено виконання наступних робіт - комплекс робіт із влаштування сходових маршів антресолі та дорожніх плит на об`єкті замовника: “Нове будівництво виробничого комплексу центру передових технологійза адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”.
Як стверджує позивач, відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань за Додатковою угодою №12 строком у 180 календарних днів - з 27 жовтня 2024 року по 24 квітня 2025 року включно, що є істотним порушенням умов договору підряду та підставою для застосування передбаченої договором відповідальності, зокрема, стягнення пені за порушення строків, а також відшкодування заподіяних збитків, зумовлених необхідністю залучення іншого виконавця.
24 жовтня 2024 року між замовником та підрядником було укладено додаткову угоду №14 до договору підряду №F-20240507-1 від 07.05.2024 року (далі - Додаткова угода №14).
Відповідно до п.1 та п.2 Додаткової угоди №14, відповідач зобов`язався виконати додатковий обсяг будівельних робіт, а саме: влаштування сходів та стін сходової клітини СК02, стін СК08 Виробничого корпусу та влаштування металевих броньованих дверей підземної галереї на об`єкті замовника: “Нове будівництво виробничого комплексу центру передових технологій за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”.
Строк виконання робіт було визначено як 30 робочих днів з моменту підписання угоди, тобто до 23 листопада 2024 року включно.
Згідно з п.3 Додаткової угоди №14, погоджена сторонами договірна ціна додаткового обсягу робіт, визначена в Додатку №1 (Договірна ціна) до Додаткової угоди, становила 3591441,50 грн, у тому числі ПДВ - 598573,59 грн.
Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №14, замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання цієї Додаткової угоди здійснює авансовий платіж у сумі 1 800 000,00 грн., в тому числі ПДВ 300 000,00 грн. Наступні оплати замовник здійснює на підставі підписаних сторонами Актів виконаних будівельних робіт, виходячи з фактично виконаних підрядником обсягів робіт, погоджених Договірних цін на роботи та матеріали, та відповідно до умов Договору.
Згідно платіжної інструкції №АВ00-003291 від 31 жовтня 2024 року замовником на рахунок підрядника відповідно до умов п.4 Додаткової угоди №14 було перераховано авансовий платіж в сумі 1 800 000,00 грн.
Як стверджує позивач, виконання робіт здійснювалося відповідачем із порушенням строків, що підтверджується наступними актами приймання-передачі виконаних робіт:
- Акт виконаних робіт №1 від 08.11.2024;
- Акт виконаних робіт №2 від 24.12.2024;
- Акт виконаних робіт №3 від 06.02.2025;
- Акти виконаних робіт №4 та №5 - підписані 01.04.2025 в односторонньому порядку виключно Замовником у зв`язку з відмовою або ухиленням відповідача від їх підписання.
Згідно складених та підписаних сторонами Актів приймання-передачі виконаних будівельних робіт №1 від 08.11.2024, №2 від 02.12.2024 та №3 від 06.02.2024 вартість виконаних робіт складає 1 165 639,15 грн.
Як стверджує позивач, незважаючи на тривале продовження строків фактичного виконання робіт, повний обсяг зобов`язань за Додатковою угодою №14 виконаний не був. У зв`язку з цим, позивач був змушений 31 січня 2025 року залучити іншого підрядника для завершення виконання робіт. 
Так, 31.01.2025 між позивачем, як замовником, та ТОВ “ДОСВІД 2002” укладено Додаткову угоду №13 до Договору підряду F-20240703-1 від 03.07.2024, умовами якої передбачено виконання робіт - влаштування сходових клітин СК-02, СК-08 Виробничого корпусу з вбудовано-прибудованими адміністративно-побутовими приміщеннями на об`єкті Замовника: “Нове будівництво виробничого комплексу центру передових технологій за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”.
Таким чином, Відповідач допустив прострочення строків виконання робіт на 69 днів - із 24 листопада 2024 року по 31 січня 2025 року включно, що є істотним і порушує баланс договірних зобов`язань Договору та Додаткових угод до нього.
З метою належного реагування на порушення умов Додаткової угоди №14, позивач 13 лютого 2025 року направив на адресу відповідача письмове звернення №20250213-1. У вказаному листі позивач звернув увагу на те, що частина робіт, передбачених Додатковою угодою №14, не була виконана відповідачем, у зв`язку з чим авансовий платіж у сумі 1 800 000,00 грн, перерахований на виконання цієї угоди, був використаний лише частково. Таким чином, сума авансу, що не знайшла підтвердження у вигляді виконаних робіт, обґрунтовано підлягала поверненню. У листі також були надані банківські реквізити для повернення коштів та наголошено на необхідності дотримання вимог п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України щодо коригування податкових зобов`язань.
Враховуючи вимоги позивача та з огляду на те, що строк виконання робіт за умовами Додаткової угоди №14 сплив 23.11.2024, а дія самої Додаткової угоди №14 припинилася, відповідач повернув позивачу невикористану частину авансового платежу в сумі 540 000,00 грн.
Факт повернення коштів підтверджується інформаційними повідомленнями №2922 від 14.02.2024, №2923 від 14.02.2024 та №2924 від 14.02.2024.
З урахуванням авансу, сплаченого замовником підряднику в сумі 1800000,00 грн, вартості фактично виконаних робіт за підписаними сторонами актами в розмірі 1165639,15 грн, а також повернення підрядником частини невикористаного авансу в сумі 540000,00 грн, залишок невикористаних та не повернутих коштів становить 94360,85 грн.
Як стверджує позивач, відповідачем порушено строки виконання робіт за всіма наведеними додатковими угодами. Затримки перевищують допустимі межі, передбачені Договором. Частина робіт залишилась незавершеною, тому замовник був змушений залучити третіх осіб для їх завершення, керуючись п.5.6 та п.11.3.6 Договору. У зв`язку з істотним порушенням відповідачем строків виконання робіт, передбачених Договором підряду та Додатковими угодами до нього, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про прискорення темпів виконання робіт та усунення відставання від погодженого графіку.
Зокрема, 04 лютого 2025 року позивач надіслав відповідачу письмову претензію про порушення договірних зобов`язань в частині строків виконання робіт вих.№20250204-2, в якій наголосив на грубому порушенні договірних строків, а також зазначив, що такі дії суперечать умовам Договору, включаючи пункти 15.11, 15.12 та 15.14, якими передбачено відповідальність підрядника у вигляді пені за прострочення. У претензії також було повідомлено про право замовника залучити іншу особу для завершення робіт, а у разі ігнорування претензії - звернутись із письмовою вимогою про стягнення понесених збитків, включаючи суму боргу, інфляційні втрати, пеню та 3% річних. 
Як стверджує позивач, незважаючи на направлену претензію, відповідач не виконав свій обов`язок щодо належного завершення робіт у визначені строки та не відреагував на претензію, що підтверджує бездіяльність відповідача. Відповідач систематично не дотримувався строків виконання робіт, визначених умовами укладених додаткових угод до договору підряду №F-20240507-1 від 07.05.2024, зокрема - Додаткової угоди №2 від 01.07.2024, Додаткової угоди №3 від 05.08.2024, Додаткової угоди №12 від 26.09.2024 та Додаткової угоди №14 від 24.10.2024. Порушення встановлених строків за кожною з цих додаткових угод призвело до загального прострочення виконання договірних зобов`язань, істотного затягування строків будівництва та порушення виробничого графіка. У сукупності ці обставини підтверджують неналежне виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань і покладають на нього відповідальність відповідно до умов Договору та положень Цивільного кодексу України. Більше того, внаслідок значного затягування строків виконання зобов`язань та фактичного припинення виконання частини робіт з боку відповідача, роботи у передбаченому обсязі завершені не були, що створило критичну ситуацію з недотриманням загального календарного плану будівництва. У зв`язку з цим, позивач був змушений залучити третіх осіб для завершення робіт, що прямо пов`язано з невиконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань та свідчить про неналежне виконання договору підряду.
У зв`язку з тим, що відповідачем було допущено істотне порушення умов договору, що полягає у перевищенні погоджених строків завершення робіт за Додатковими угодами №2, №3, №12 та №14 без надання об`єктивних причин та належного повідомлення позивача про затримку, на підставі положень п.15.11 Договору підряду, позивач просить стягнути з відповідача пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, обчисленої від загальної договірної ціни відповідного етапу (стадії) робіт.
Разом з цим, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем за Договором підряду та Додатковими угодами до нього, позивач просить грошові кошти в сумі 2 503 422,93 грн, отримані відповідачем як аванс, поверненню позивачу як безпідставно набуте майно.
Як стверджує позивач, у зв`язку з закінченням строків дії Додаткових угод №3 та №14, авансові платежі, сплачені позивачем відповідно до Графіків фінансування, втратили ознаки попередньої оплати та набули характеру безпідставно набутого майна в розумінні статей 1212-1215 Цивільного кодексу України. Отже, відповідач не виконав роботи в повному обсязі, натомість отримані грошові кошти в сумі 2503422,93 грн., з яких: 2409062,08 грн - за Додатковою угодою №3 та 94360,85 грн - за Додатковою угодою №14, залишаються у його розпорядженні без достатньої правової підстави.
Крім того, враховуючи тривалість утримання грошових коштів без законних підстав, позивач просить стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, з метою компенсації втрати вартості грошових коштів та захисту своїх майнових прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.
Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В частинах 1,2 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як було встановлено судом, 07 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “АВІА ВЕНЧУРС” (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ІНЖБУД КОМПАНІ” (підрядник) було укладено договір підряду №F-20240507-1, відповідно до п.2.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання власними та (або) залученими силами та засобами на свій ризик, якісно та згідно з будівельними нормами, у встановлені Договором строки та порядку, виконати залізобетонні монолітні роботи гуртожитку (далі-об`єкт) на об`єкті будівництва: “Нове будівництво виробничого комплексу центру передових технологій за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”, а замовник зобов`язується прийняти результати виконаних робіт і оплатити їх згідно умов цього Договору.
Частиною 1 статті 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 
До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (частина 3 статті 875 ЦК України).
На виконання положень п.2.2 Договору, з метою конкретизації обсягів, вартості та строків виконання окремих комплексів робіт, сторонами було укладено Додаткові угоди №2 від 01.07.2024, №3 від 05.08.2024, №12 від 26.09.2024 та №14 від 24.10.2024, які є невід`ємною частиною основного Договору. 
Пунктом 1 Додаткової угоди №2 передбачено, що відповідач зобов`язався власними та/або залученими силами і засобами, на свій ризик, якісно виконати додатковий обсяг робіт, а саме: залізобетонні роботи підземної галереї виробничого корпусу з вбудовано-прибудованими адміністративно-побутовими приміщеннями на об`єкті позивача за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області.
Відповідно до п.2 Додаткової угоди №2, строки виконання робіт визначаються Графіком виконання робіт (Додаток №1 до Додаткової угоди №2).
Згідно з вказаним графіком, відповідач мав завершити виконання робіт до 15 вересня 2024 року включно.
Як свідчать матеріали справи, всупереч умовам Додаткової угоди №2 і затвердженому Графіку виконання робіт, відповідач допустив суттєве порушення строків виконання зобов`язань, а саме:
- Акт виконаних робіт №1 підписано сторонами 03.10.2024;
- Акт виконаних робіт №2 підписано 03.10.2024;
- Акт виконаних робіт №3 підписано сторонами 19.11.2024;
- Акт виконаних робіт №4 підписано сторонами 02.12.2024;
- Акт виконаних робіт №5 підписано сторонами 18.02.2025;
- Акти виконаних робіт №6, №8, №9 - підписані 01.04.2025 в односторонньому порядку виключно зі сторони замовника, як стверджує позивач, у зв`язку з відмовою відповідача від підписання. 
Письмової вмотивованої відмови від підписання вказаних актів відповідач не надав.
Таким чином, відповідач порушив встановлені строки завершення робіт, що призвело до прострочення виконання зобов`язань за Додатковою угодою №2 на 198 календарних днів, з 16 вересня 2024 року по 01 квітня 2025 року включно.
Доказів протилежного матеріали справи не містять. 
Пунктом 1 Додаткової угоди№3 передбачено, що виконавець бере на себе зобов`язання власними та/або залученими силами та засобами на свій ризик, якісно виконати додатковий обсяг робіт, а саме: з влаштування сходових маршів та стін (СК01, СК05, СК07) Виробничого корпусу з вбудовано-прибудованими адміністративно-побутовими приміщеннями на об`єкті замовника: “Нове будівництво виробничого комплексу центрів передових технологій за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”.
Згідно з п.2 Додаткової угоди №3, сторони погодили, що строки виконання робіт за Додатковою угодою №3 визначаються Графіком виконання робіт (Додаток №1) до Додаткової угоди.
Зазначеним Графіком виконання робіт (Додаток №1 до Додаткової угоди №3) було встановлено кінцевий строк виконання Робіт за Додатковою угодою №3 - до 07 вересня 2024 року включно.
Виконання робіт здійснювалося відповідачем поетапно, що підтверджується підписаними актами приймання-передачі виконаних робіт:
- Акт виконаних робіт №1 від 30.10.2024;
- Акт виконаних робіт №2 від 30.10.2024;
- Акт виконаних робіт №3 від 30.10.2024;
- Акт виконаних робіт №4 від 08.11.2024;
- Акт виконаних робіт №5 від 25.11.2024.
Згідно з актами приймання-передачі виконаних робіт №1 від 03.10.2024 , №2 і №3 від 30.10.2024, №4 від 08.11.2024, №5 від 28.11.2024 загальна вартість фактично виконаних робіт становить 1 090 937,92 грн.
Таким чином, різниця між сумою перерахованого авансу та вартістю виконаних робіт складає 2 409 062,08 грн.
Як стверджує позивач, навіть після підписання останнього акту (25.11.2024) відповідач так і не завершив повний обсяг робіт, передбачений Додатковою угодою №3. У зв`язку з цим позивач був змушений 23 квітня 2025 року передати залишок незавершених робіт іншому підряднику для належного завершення будівництва. Строк прострочення виконання зобов`язань відповідачем за Додатковою угодою №3 становить 228 календарних днів, а саме: з 08 вересня 2024 року по 23 квітня 2025 року включно.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідно до п.1 Додаткової угоди №12, відповідач зобов`язався виконати додатковий обсяг робіт, а саме: влаштування стін, колон, плити перекриття антресолі (деталь Д - ліфтова шахта), сходів та стін сходової клітини СК 03 виробничого корпусу з вбудовано-прибудованими адміністративно-побутовими приміщеннями на об`єкті Замовника: “Нове будівництво виробничого комплексу центрів передових технологій за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”.
Згідно з п.2 Додаткової угоди №12, строк виконання робіт становив 30 календарних днів з дати укладення угоди, тобто до 26 жовтня 2024 року включно.
Як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав зобов`язання у встановлений строк, що підтверджується наступними актами виконаних робіт, а саме:
- Акт виконаних робіт №1підписано 30.10.2024;
- Акт виконаних робіт №2 підписано 08.11.2024;
- Акт виконаних робіт №3 підписано 08.11.2024;
- Акт виконаних робіт №4 підписано 20.12.2024;
- Акт виконаних робіт №5 підписано 18.02.2025.
Як стверджує позивач, незважаючи на істотну затримку виконання робіт, навіть станом на 18.02.2025 роботи, передбачені Додатковою угодою №12, не були завершені у повному обсязі. У зв`язку з цим позивач був змушений 24 квітня 2025 року передати залишок незавершених робіт іншому підряднику з метою забезпечення завершення будівництва об`єкта. Відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань за Додатковою угодою №12 строком у 180 календарних днів - з 27 жовтня 2024 року по 24 квітня 2025 року включно.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідно до п.1 та п.2 Додаткової угоди №14, відповідач зобов`язався виконати додатковий обсяг будівельних робіт, а саме: влаштування сходів та стін сходової клітини СК02, стін СК08 Виробничого корпусу та влаштування металевих броньованих дверей підземної галереї на об`єкті замовника: “Нове будівництво виробничого комплексу центру передових технологій за адресою: вул. Авіаційна, с. Крушинка, Фастівського району, Київської області”.
Строк виконання робіт було визначено як 30 робочих днів з моменту підписання угоди, тобто до 23 листопада 2024 року включно.
Як свідчать матеріали справи, виконання робіт здійснювалося відповідачем із порушенням строків, що підтверджується наступними актами приймання-передачі виконаних робіт:
- Акт виконаних робіт №1 підписано 08.11.2024;
- Акт виконаних робіт №2 підписано 24.12.2024;
- Акт виконаних робіт №3 підписано 06.02.2025;
- Акти виконаних робіт №4 та №5 підписані 01.04.2025 року в односторонньому порядку виключно замовником, як стверджує позивач, у зв`язку з відмовою або ухиленням відповідача від їх підписання.
Письмової вмотивованої відмови від підписання вказаних актів відповідач не надав.
Згідно складених та підписаних сторонами Актів приймання-передачі виконаних будівельних робіт №1 від 08.11.2024, №2 від 02.12.2024 та №3 від 06.02.2024 вартість виконаних робіт складає 1 165 639,15 грн, в той час як п.3 Додаткової угоди №14 погоджена сторонами договірна ціна додаткового обсягу робіт, визначена в Додатку №1 (Договірна ціна) до Додаткової угоди №14, становила 3591441,50 грн.
Як стверджує позивач, незважаючи на тривале продовження строків фактичного виконання робіт, повний обсяг зобов`язань за Додатковою угодою №14 виконаний не був. У зв`язку з цим, позивач був змушений 31 січня 2025 року залучити іншого підрядника для завершення виконання робіт. 
Відповідач допустив прострочення строків виконання робіт на 69 днів - із 24 листопада 2024 року по 31 січня 2025 року включно.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Доказів реальної неможливості виконання відповідачем робіт за Договором у строк, визначений Додатковими угодами №№2,3,12,14, матеріали справи також не містять.
У зв`язку із порушенням відповідачем погодженого сторонами строку виконання робіт, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 3 053 882,11 грн на підставі п.15.11 договору підряду №F-20240507-1 від 07.05.2024. Розрахунок позивачем здійснено на підставі тривалості прострочення по кожній з укладених додаткових угод, зокрема:
- пеня за прострочення виконання робіт за Додатковою угодою №2 у розмірі 722 553,94 грн;
- пеня за прострочення виконання робіт за Додатковою угодою №3 у розмірі 1 412 384,66 грн;
- пеня за прострочення виконання робіт за Додатковою угодою №12 у розмірі 736 198,31 грн;
- пеня за прострочення виконання робіт за Додатковою угодою №14 у розмірі 182 745,20 грн.
Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України (тут і надалі - ГК України чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.
Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.
Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).
Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).
Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.
Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів” від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).
Відповідно до п.15.11 Договору, за порушення строків закінчення виконання окремих етапів (стадій) робіт, визначених цим Договором, додатками до Договору, додатковими угодами до Договору, на строк понад 5 (п`ять) банківських днів, без об`єктивних на то обставин та повідомлення замовника про таке затримання, підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної договірної ціни таких етапів (стадій) робіт за кожен день прострочення.
Як було встановлено судом, відповідачем було допущено порушення умов Договору, що полягає у перевищенні погоджених строків завершення робіт за Додатковими угодами №2, №3, №12 та №14, у зв`язку з цим позивач має право на стягнення з відповідача пені на підставі п.15.11 Договору.
В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
В свою чергу відповідач контррозрахунку пені суду не надав.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки пені судом встановлено, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично не вірно, застосовуючи період нарахування більший ніж було передбачено на той час статтею 232 ГК України, а тому суд, здійснивши перерахунок пені, позовні вимоги в цій частині задовольняє частково в сумі 2 669 693,46 грн.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача як безпідставно набуте майно грошові кошти в сумі 2 503 422,93 грн, отримані відповідачем як аванс за Договором.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:
а) набуття або збереження майна,
б) набуття або збереження за рахунок іншої особи,
в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є:
1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);
2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого);
3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;
4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.
По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.
По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України.
Загальна умова ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.
В даному випадку, підставою перерахування позивачем грошових коштів, зокрема, у сумі 2 503 422,93 грн. відповідачу був Договір та Додаткові угоди №3 та №14 до нього.
Так, відповідно до п.1 Додаткової угоди №3 від 05.08.2024 до Договору, виконавець бере на себе зобов`язання власними та/або залученими силами та засобами на свій ризик, якісно виконати додатковий обсяг робіт, а саме: влаштування сходових маршів та стін (СК01, СК05, СК07) Виробничого корпусу з вбудовано-прибудованими адміністративно-побутовими приміщеннями на об`єкті замовника.
Відповідно до п.3 Додаткової угоди №3 погоджена Договірна ціна додаткового обсягу робіт, детально визначена сторонами в Додатку №3 (Договірна ціна) до цієї Додаткової угоди, та становить 8 146 941, 09 грн, в тому числі ПДВ - 1 357 823, 52 грн.
Згідно з п.4 Додаткової угоди №3, фінансування за цією Додатковою угодою здійснюється замовником поетапно у порядку та в розмірах згідно Графіку фінансування (Додаток №2).
Відповідно до Графіку фінансування (Додаток №2) Додаткової угоди №3 до Договору замовником підряднику було перераховано аванс у сумі 3 500 000, 00 грн. наступними платежами в три етапи:
- 1 500 000,00 грн. (платіжна інструкція № АВ 00-002269 від 09.08.2024);
- 1 000 000, 00 грн. (платіжна інструкція № АВ 00 -002302 від 14.08.2024);
- 1 000 000, 00 грн. (платіжна інструкція № АВ 00 -002402 від 22.08.2024).
Проте, фактичне виконання робіт відповідачем не відповідало обсягу попередньо оплаченого авансу. Згідно з актами приймання-передачі виконаних робіт №1 від 03.10.2024, №2 і №3 від 30.10.2024, №4 від 08.11.2024, №5 від 28.11.2024 ), загальна вартість фактично виконаних робіт становить 1090937,92 грн.
Таким чином, різниця між сумою перерахованого авансу та вартістю виконаних робіт складає 2409062,08 грн.
Крім того, відповідно до Графіку виконання робіт (Додаток №1 до Додаткової угоди №3), строк виконання всього обсягу робіт за угодою завершився 07 вересня 2024 року, тоді як остаточно роботи були прийняті лише 25 листопада 2024 року. Таким чином, строк дії Додаткової угоди №3 закінчився, а передбачені нею зобов`язання відповідачем не були належно виконані.
З огляду на зазначене, у зв`язку з закінченням строків дії Додаткової угоди №3 та невикористанням авансових коштів у повному обсязі, відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу залишок невикористаного авансу у розмірі 2409062,08 грн. як безпідставно набуте майно.

Також, відповідно до п.1 Додаткової угоди №14 від 24.10.2024 до Договору, виконавець бере на себе зобов`язання власними та/або залученими силами та засобами на свій ризик, якісно виконати додатковий обсяг робіт, а саме: влаштування сходів та стін сходової клітини СК02, стін СК08 Виробничого корпусу та влаштування металевих броньованих дверей підземної галереї на об`єкті Замовника.
Відповідно до п.3 Додаткової угоди №14 погоджена Договірна ціна додаткового обсягу робіт, детально визначена сторонами в Додатку №3 (Договірна ціна) до цієї Додаткової угоди, та становить 3 591 441, 50 гривень в тому числі ПДВ - 598 573, 59 грн.
Згідно з п.4 Додаткової угоди №14, замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання цієї Додаткової угоди здійснює авансовий платіж у сумі 1 800 000,00 грн., в тому числі ПДВ 300 000,00 грн. Наступні оплати замовник здійснює на підставі підписаних сторонами Актів виконаних будівельних робіт, виходячи з фактично виконаних підрядником обсягів робіт, погоджених Договірних цін на роботи та матеріали, та відповідно до умов Договору.
Згідно платіжної інструкції №АВ 00-003291 від 31 жовтня 2024 року, замовником на рахунок підрядника відповідно до умов п.4 Додаткової угоди №14 було перераховано авансовий платіж в сумі 1 800 000,00 грн.
Згідно складених та підписаних сторонами Актів приймання-передачі виконаних будівельних робіт №1 від 08.11.2024, № 2 від 02.12.2024 та №3 від 06.02.2024 вартість виконаних робіт складає 1 165 639,15 грн.
Відповідно до п.2 Додаткової угоди №14, сторони погодили виконання робіт у строк 30 (тридцять) робочих днів з моменту підписання Додаткової угоди.
Таким чином, роботи зазначені у п.1 Додаткової угоди № 14, повинні були бути виконані до 23.11.2024, а відповідно до Актів приймання-передачі виконаних робіт фактично роботи були завершені з значним перевищенням строку передбаченого даною Додатковою угодою.
Позивач 13 лютого 2025 року направив на адресу відповідача письмове звернення №20250213-1. У вказаному листі позивач звернув увагу на те, що частина робіт, передбачених Додатковою угодою №14, не була виконана відповідачем, у зв`язку з чим авансовий платіж у сумі 1 800 000,00 грн, перерахований на виконання цієї угоди, був використаний лише частково. Таким чином, сума авансу, що не знайшла підтвердження у вигляді виконаних робіт, обґрунтовано підлягала поверненю. У листі також були надані банківські реквізити для повернення коштів та наголошено на необхідності дотримання вимог п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України щодо коригування податкових зобов`язань.
Враховуючи вимоги позивача та з огляду на те, що строк виконання робіт за умовами Додаткової угоди №14 сплив 23.11.2024, а дія самої Додаткової угоди №14 відповідно припинилася, відповідач повернув позивачу невикористану частину авансового платежу в сумі 540 000,00 грн.
Факт повернення коштів підтверджується інформаційними повідомленнями №2922 від 14.02.2024, №2923 від 14.02.2024 та №2924 від 14.02.2024.
З урахуванням авансу, сплаченого замовником підряднику в сумі 1 800 000,00 грн, вартості фактично виконаних робіт за підписаними сторонами актами в розмірі 1165639,15 грн, а також повернення підрядником частини невикористаного авансу в сумі 540000,00 грн, залишок невикористаних та не повернутих коштів становить 94360,85 грн.
З огляду на зазначене, у зв`язку з закінченням строків дії Додаткової угоди №14 та невикористанням авансових коштів у повному обсязі, відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний повернути позивачу залишок невикористаного авансу у розмірі 94 360,85 грн. як безпідставно набуте майно.
Суд погоджується з твердженням позивача, що у зв`язку з закінченням строків дії Додаткових угод №3 та №14 авансові платежі, сплачені позивачем відповідно до Графіків фінансування, втратили ознаки попередньої оплати та набули характеру безпідставно набутого майна в розумінні статей 1212-1215 Цивільного кодексу України.
Отже, відповідач не виконав роботи в повному обсязі, натомість отримані грошові кошти в загальній сумі 2 503 422,93 грн., з яких: 2 409 062,08 грн за Додатковою угодою №3 та 94 360,85 грн за Додатковою угодою №14, залишаються у його розпорядженні без достатньої правової підстави. Зазначені кошти підлягають поверненню позивачу як майно, набуте без достатньої правової підстави.
Таким чином, приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду належних доказів, які б спростовували наявності на рахунку останнього безпідставно збережених коштів позивача, суд вважає позовну вимогу про стягнення грошових коштів у розмірі 2 503 422,93 грн обґрунтованою, підтвердженою доданими до матеріалів справи доказами, та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача 278 041,30 грн. інфляційної складової заборгованості та 55 725,98 грн. 3% річних.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст.625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.
Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст.625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.
Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі №3-1195гс16.
14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.
В свою чергу відповідач контррозрахунку 3% річних ті інфляційних втрат суду не надав.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд встановив, що дані розрахунки здійснено у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства і є арифметично вірними, а відтак підлягають задоволенню у цій частині.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог статті 4 Закону України “Про судовий збір” та подання позивачем до суду позовної заяви у цій справі в електронній формі, витрати щодо сплати судового збору (з урахуванням коефіцієнту 0,8) підлягають стягненню з відповідача у сумі 66 082,60 грн, а в іншій частині покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» (скорочене найменування - ТОВ "Стронгграндбуд") про стягнення заборгованості – задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» (скорочене найменування - ТОВ "Стронгграндбуд") (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, 56; код ЄДРПОУ: 42096004) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" (03190, м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 52, прим. 429; код ЄДРПОУ: 43417402) пеню у сумі 2 669 693 (два мільйони шістсот шістдесят дев`ять тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 46 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» (скорочене найменування - ТОВ "Стронгграндбуд") (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, 56; код ЄДРПОУ: 42096004) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" (03190, м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 52, прим. 429; код ЄДРПОУ: 43417402) основну суму заборгованості у розмірі 2 503 422 (два мільйони п`ятсот три тисячі чотириста двадцять дві) грн. 93 коп.; суму інфляції у розмірі 278 041 (двісті сімдесят вісім тисяч сорок одна) грн. 30 коп.; суму 3% річних у розмірі 55 725 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 98 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖБУД КОМПАНІ» (скорочене найменування - ТОВ "Стронгграндбуд") (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, 56; код ЄДРПОУ: 42096004) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ВЕНЧУРС" (03190, м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 52, прим. 429; код ЄДРПОУ: 43417402) судовий збір у розмірі 66 082 (шістдесят шість тисяч вісімдесят дві) грн. 60 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "09" лютого 2026 р. 

Суддя		Т.О. Пономаренко