ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/43617/23 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М., 
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», у якому просив суд:
- визнати протиправною відмову ДП «Ліси України» щодо ненадання інформації на запит ОСОБА_1 від 26.07.2023;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути та надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 про надання інформації від 26.07.2023 в порядку, визначеному законодавством України.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з метою належного громадського контролю за діяльністю постійних користувачів лісових ресурсів України, він звернувся до відповідача із письмовим запитом на доступ до інформації, проте, 01.08.2023 позивач отримав від відповідача письмову відмову у наданні запитуваної інформації, у зв`язку із тим, що він не є розпорядником публічної інформації. На переконання позивача вказана відмова є незаконною та протиправною, оскільки в даному випадку відповідач є розпорядником стосовно діяльності підприємства.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем подано відзив на позов, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.
У відповіді на відзив позивач категорично не погодився із мотивами відмови відповідача у наданні запитуваної інформації та зазначив, що в даному випадку відповідач є Державним підприємством, засновником якого є Державне агентство лісових ресурсів України. Директор ДП «Ліси України» призначений на посаду шляхом укладення контракту з Державним агентством лісових ресурсів України. Таким чином, відповідач є розпорядником інформації, стосовно діяльності підприємства у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки запитувана інформація може бути предметом суспільного інтересу.
Відповідач до суду подав заперечення на відповідь на відзив, в якому наголосив, що запитувана інформація не є публічною.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною відмову ДП «Ліси України» щодо ненадання інформації на запит ОСОБА_1 від 26.07.2023 року.
Зобов`язано відповідача повторно розглянути та надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 про надання інформації від 26.07.2023 року в порядку, визначеному законодавством України.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства «Ліси України» (вул. Руставелі Шота, будинок 9А, місто Київ, 01601, ЄДРПОУ 44768034) судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 копійок.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» подало апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 04.02.2026.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «Ліси України» із письмовим запитом про надання інформації, в якому просив надати вичерпну інформацію:
1. Чи продає ДП «Ліси України» та його філії деревину поза аукціонами за останніх пів року? Якщо - так, прошу надати вичерпну інформацію у розрізі таких даних:
- В яких саме поза аукціонних формах продається ділова деревина: редукціони/«портал публічних оголошень» / «прямі договори» тощо за останніх пів року у розрізі даних кожного місяця?
- Які саме філії ДП «Ліси України», коли саме (дата торгів), де саме (місце торгів), які об`єми продавали деревину (прошу вказати вид деревини, клас якості та породу деревини) поза аукціонами («редукціони»/ «портал публічних оголошень» / «прямі договори») за останніх пів року у розрізі даних кожного місяця? Яка середня ціна склалася за 1 кубометр продукції за результатами таких торгів у розрізі даних: вид деревини, клас якості та порода деревини?
2. Які об`єми деревини загалом були продані ДП «Ліси України» поза аукціонами за останніх пів року у розрізі даних кожного місяця?
01.08.2023 позивач отримав від відповідача письмову відмову у наданні запитуваної інформації від 31.07.2023 року у зв`язку з тим, що нібито запитувана інформація не є інформацією про стан довкілля, інформацією про якість харчових продуктів якості харчових продуктів і предметів побуту, інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян та не містять ознак суспільного інтересу.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у наданні інформації по вказаному запиту, позивач звернувся до суду з позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги вважав необґрунтованими та безпідставними твердження відповідача про те, що він не є розпорядником інформації, що мало наслідком відмову у наданні запитуваної позивачем інформації, на переконання суду, запитувана інформація може бути предметом суспільного інтересу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача як розпорядника інформації щодо відмови в задоволенні запиту позивача на інформацію, у зв`язку із чим, виходячи позовні вимоги слід задовольнити.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки: 
- ДП «Ліси України» не є розпорядником публічної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» з огляду на предмет запиту позивача;
- позивач не довів наявності в нього, як фізичної особи ознак суспільного, а не приватного інтересу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 34 Конституції України, встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Пунктом 1, 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», передбачено право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє. Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Статтею 1 Лісового кодексу України, серед іншого визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Частиною 1 статті 17 Лісового кодексу України, передбачено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Стаття 19 Лісового кодексу України визначає, що постійні лісокористувачі мають: 1) право самостійно господарювати в лісах; 2) виключне право на заготівлю деревини; 3) право власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації; 4) право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законодавством; 5) право здійснювати відповідно до законодавства будівництво доріг, спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель і споруд, необхідних для ведення лісового господарства. Постійні лісокористувачі зобов`язані: 1) забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; 2) дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; 3) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; 4) вести первинний облік лісів; 5) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 6) забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства; 8) забезпечувати безперешкодний доступ до об`єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування.
У контексті доводів апеляційної скарги про те, що ДП «Ліси України» не є розпорядником публічної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» з огляду на предмет запиту позивача, колегія суддів звертає увагу, що апелянт є розпорядником запитуваної позивачем інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», адже державні лісогосподарські підприємства, як постійні лісокористувачі, наділені виключними повноваженнями на господарювання в лісах, які знаходяться на землях державної власності, заготівлю деревини та подальшу її реалізацію, а тому відповідно до п.4 ч.1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є розпорядниками відповідної інформації.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2020 року в справі № 800/304/17, від 01 квітня 2021 року в справі №9901/183/20, від 10 лютого 2022 року в справі № 9901/369/21 виснувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти, як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Стосовно доводу апелянта про те, що позивач не довів наявності в нього як фізичної особи ознак суспільного, а не приватного інтересу, на переконання колегії суддів, запитувана інформація є інформацією, що становить суспільний інтерес та не може бути обмежена в доступі, оскільки запитувана інформація стосується, зокрема продажу деревини на аукціонах та поза аукціоном.
Поряд із цим, суд апеляційної інстанції враховує також те, що оскаржувана відмова апелянта, в порушення вимог статті 29 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не містить мотивованої підстави відмови та роз`яснення порядку оскарження даної відмови.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова в наданні запитуваної інформації, є протиправною.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко