Справа № 948/1059/25 
Номер провадження 2-а/948/1/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13.01.2026 Машівський районний суд Полтавської області у складі : 
головуючого – судді Косик С.М.,
за участю секретаря Ткач Н.М.,
представника позивача Грущанського В.О.,
представника відповідача Бодак М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі,
у с т а н о в и в :
у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АВ №00008248 від 06.10.2025 винесену Державною службою України з безпеки на транспорті щодо позивача та закрити провадження у даній справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП та стягнути всі судові витрати понесені ним за рахунок відповідача.
Позов мотивований тим, що 06.11.2025 року стосовно позивача була винесена постанова головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорі Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Степаненком М.В. у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АВ №00008248 від 06.10.2025 року, за якою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн 
За змістом постанови, 26.09.2025 року о 17 год. 57 хв. належний позивачу транспортний засіб MAN TGX 18.480, днз НОМЕР_1 на автомобільній дорозі М-03, км 81+000 Київська область нібито допустив рух із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР, а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,638 % (2,255 т) при дозволеній максимально фактичній масі 40 т, відповідальність за що передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП.
З даною постановою позивач не погоджується та вважає її незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Позивач зазначив, що у свідоцтві про реєстрацію напівпричепа KRONE зазначений транспортний засіб має тип : «спеціалізований напівпричіп – платформа, універсальна (для перевезення контейнерів/сипучих вантажів (зернових культур). 
Позивач стверджує, що офіційна характеристика підтверджує, що напівпричіп є контейнеровозом за своїм конструктивним призначенням, призначений для перевезення контейнерів або змінних кузовів та конструктивно придатний для транспортування сипучих вантажів. 
Посилаючись на Митний кодекс України зауважив, що змінні кузови прирівнюються до контейнерів, що додатково підтверджує належність напівпричепа саме до категорії контейнеровозів.
Також зазначив, що у складі його автопоїзда використовується двовісний тягач у поєднанні з трьохвісним напівпричепом-контейнеровозом, для якого п.22.5 ПДР встановлює максимально допустиму масу 42 тонни, а не 40 тонн, як помилково визначено в оскаржуваній постанові.
Позивач зауважив, що транспортний засіб MAN TGX 18.480 днз НОМЕР_1 , у складі з напівпричепом KRONE, відповідно до його технічних характеристик може здійснювати рух із фактичною масою до 42 тонн, тоді як у постанові зазначено фактичну масу транспортного засобу 42 255 кг, що повністю вкладається у дозволені межі 42 840 кг., а тому вважає, що жодного перевищення вагових параметрів не відбулося.
Крім цього, позивач зазначив, що фото та відео матеріали, які розміщені за посиланням не містять жодних відомостей про марку та модель напівпричепа, його державний номерний знак, тип (контейнеровоз чи інший), наявність чи відсутність змінного кузова або контейнера, відсутні зображення задньої частини напівпричепа, а тому неможливо встановити, який саме тип вантажного обладнання був задіяний у перевезенні, що свідчить про те, що ця обставина відповідачем не встановлювалась.
Разом з цим позивач зазначив, що він надав відповідні бухгалтерські документи щодо перевезення вантажу, які підтверджують використання саме того транспортного засобу, що зазначений у свідоцтвах про реєстрацію, при цьому відповідач не надав суду жодних доказів того, що інформація зазначена у свідоцтві про реєстрацію є недостовірною або не відповідає фактичним характеристикам напівпричепа.
Позивач вважає, що нормативне навантаження для транспортного засобу у цій справі повинно було визначатись як для контейнеровоза, так як матеріалами справи підтверджено, що дана модель є спеціалізованим напівпричепом – контейнеровозом. 
При цьому оскаржувана постанова не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнеровозів. 
Згідно з позицією відповідача при обрахунку перевищення нормативів використано параметри, встановлені п.22.5 ПДР саме як для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом –максимальне значення 40 тонн, але зважаючи на те, що позивачу належить спеціалізований напівпричіп-спеціалізований н/пр-контенеровоз, а тому він вважає, що загальна допустима вага перевезення становить 42 тонни, а тому розрахунки спеціаліста вважає невірними через неправильне використання вихідних даних.
За вказаних обставин та зважаючи на матеріали автоматичної фіксації не містять фотодоказів, що спростовують дані реєстраційних документів або підтверджують відсутність контейнера/змінного кузова, а тому позивач вважає, що відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви тлумачаться на користь особи, яку притягують до відповідальності (а.с.1-5).
Ухвалою від 18.11.2025 року Машівський районний суд Полтавської області відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 23).
У відзиві на позов представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю, покликаючисть на те, що правопорушення вказане в оскаржуваній постанові зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу та оскаржувана постанова містить всі передбачені законодавством відомості щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджується, зокрема фотографіями транспортного засобу, здійсненими в момент проїзду через автоматичний пункт; інформаційною карткою автоматичного пункту габаритно-вагового контролю, сформованого автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем; витягом з програми АРМ-аудиту щодо виявленого правопорушення. Зміст постанови відповідає усім істотним ознакам складу правопорушення, усі відомості, які містяться в оскаржуваній постанові відповідають вимогам чинного законодавства.
Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом позивача підтверджується загальними результатами зважування, які у випадку, якщо вони не перевищують нормативні габаритно-вагові параметри, не підлягають зазначенню у постанові.
Представник зазначила, що порушення стосується саме нормативних вагових параметрів загальної маси транспортного засобу в аспекті перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. 
Вказані відомості місяться у інформаційній картці автоматичного пункту габаритно-вагового контролю, сформованій автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення вчиненого позивачем, яка використовувалась відповідачем при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та відображені в роздруківці відомостей системи автоматизованого робочого місця інспектора (витяг з програми АРМ-аудиту).
У подальшому така інформація від автоматичних пунктів була передана до системи у вигляді метаданих, які містять відомості про подію, зафіксовану за допомогою автоматизованого пункту, характеристики зафіксованого транспортного засобу, необхідні для його ідентифікації, параметри функціонування технічних засобів автоматичного пункту, а також інші дані, необхідні для управління такими відомостями.
При цьому, звернула увагу на те, що метадані та зміст постанови за своєю суттю та призначенням є абсолютно різними поняттями, що в жодному разі не можуть бути ототожнені.
За вказаних обставин представник відповідача вважає, що оскаржувана постанова відповідає усім формі та критеріям, затвердженій додатком 1 до вищевказаної Інструкції №512, а також містить усю необхідну інформацію, передбачену нормами законодавства, а тому її зміст відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132- КУпАП.
Так, з результатів автоматичної фіксації вбачається, що засобами фіксації було зафіксовано комбінований транспортний засіб – двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом: тягач MAN TGX 18.480 днз НОМЕР_1 , з напівпричепом, що підтверджується фотографіями транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт та відомостями системи АРМ-аудиту. Також було зафіксовано фактичні параметри вказаного комбінованого транспортного засобу, а саме: кількість осей, спарені колеса, відстань між осями, навантаження на кожну вісь, загальна маса та габаритні параметри транспортного засобу, що зафіксовано в оскаржуваній постанові.
Таким чином, автофіксацією було встановлено, що перевищення нормативних параметрів, встановлених п.22.5 ПДР допущено транспортним засобом, який складається з тягача та напівпричепу.
Представник відповідача зауважила, що оскільки напівпричіп сам рухатися не міг, а лише з допомогою тягача, а тому у постанові і зазначено, що лише тягач MAN TGX 18.480 днз НОМЕР_1 допустив перевищення нормативних параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР.
Щодо розрахунку відсоткового значення перевищення габаритних норм транспортного засобу з урахуванням допустимої похибки вагового комплексу.
Зазначено, що факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених п.22.5 ПДР зафіксований за допомогою даних WIM – комплексу, для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, що відповідають вимогам технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, на підтвердження чого надано копії сертифікати та свідоцтва про повірку техніки.
Фактично зафіксована загальна маса транспортного засобу – 46 950 кг (46, 950 тон), загальна маса з урахуванням похибки вагового комплексу – 42 255 кг (42,255 тон). Перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010, яка складає 10 % щодо загальної маси та 16 % щодо навантаження на ось.
Згідно відповідної формули було зроблено розрахунки та встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,638 % (2,255 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.
Відповідач вважав за доцільне зазначити про те, що чинна редакція п. 22.5 ПДР передбачає збільшені вагові норми щодо загальної маси транспортного засобу 42 (44) т для двовісного(трьохвісного) автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) виключно у разі перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, а тому визначальною обставиною для застосування збільшених вагових нормативів 42 (44) тон є саме сукупність факторів: здійснення перевезення контейнеровозом; одного або більше контейнерів або змінних кузовів; загальною максимальною довжиною 13,716 метра.
При цьому звернуто увагу на те, що за даними фіксації спеціалізований сідловий тягач з напівпричепом-контейнеровозом на платформі для контейнерів перевозив не контейнер та не змінний кузов.
Разом з цим відповідачем зазначено, що в матеріалах фотофіксації, всупереч твердженням позивача в позові, відсутнє маркування, яке має бути нанесене на контейнер відповідно вимог чинного законодавства, а також відсутні кутові фітинги.
Позивачем до справи не додано жодних належних доказів на підтвердження того, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належить позивачу здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері згідно з призначенням та з відповідним маркуванням та відсутні будь-які відомості про те, що на платформі напівпричепа здійснювалося перевезення саме контейнера, у тому числі контейнера типу 1А, як зазначено у висновку експертизи.
Представник відповідача зауважила, що у доданій позивачем товарно - транспортній накладній вказано, що здійснювалося перевезення вантажу – шрот соняшниковий гранульований, спосіб навантаження – насипом, що свідчить про те, що позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні норм законодавства та не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, а тому максимально допустиме навантаження для транспортного засобу позивача відповідно до п.22.5 ПДР є 40 тон.
Відповідач вказує на те, що позивачем в супереч вимогам п.17.9 Правил №363 до позову не додано доказів про приймання вантажів для перевезення в контейнерах за наявності договору – на підставі заявки, а при відсутності договору – разового договору, що вказує на відсутність належних доказів перевезення вантажів за допомогою контейнерів.
Здійснене позивачем перевезення не є перевезенням змінного кузова, оскільки відповідно до положень Митного кодексу України змінні кузови прирівнюються до контейнерів. Позивач здійснював вантажні перевезення контейнеровозом з порушенням правил їх експлуатації в розумінні міжнародних та національних норм, тому в такому разі він мав право перевозити вантаж з дотриманням п.22.5 ПДР не більше 40 т, так як навантаження 42 (44) тон допускається лише у разі експлуатації контейнеровоза за його прямою спеціалізацією при перевезенні контейнерів. Використання конструкції, візуально схожої на контейнер (змінний кузов) є намаганням штучно збільшити максимальне дозволене навантаження транспортного засобу всупереч нормам законодавства України (а.с.28-45).
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на те, що перевезення було здійснено контейнеровозом та законом передбачено дозволену вагу вантажу – 42 тонни. Просив не враховувати як доказ подані 12.01.2026 року документи, як подані помилково.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з огляду на правомірність постанови, за якою встановлено факт перевезення позивачем вантажу більше 40 тонн, та перевезення хоча і контейнеровозом та не контейнеру, про що свідчить відсутність маркування, тип вантажу, відсутність кутових фітингів.
Суд, заслухавши сторони, та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. 
Судом установлено, що 06.10.2025 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Степаненком М.В. винесено постанову серії АВ №00008248 про притягнення ОСОБА_1 – позивача по справі до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.132-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500, 00 грн (а.с. 14).
Згідно з цією постановою ОСОБА_1 26.09.2025 року о 17 год. 57 хв. за адресою: М-03, км 81+000, Київська область допустив рух транспортного засобу MAN TGX 18.480, днз НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених п.22.5 ПДР України, зокрема перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,638 % (2,55 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон (а.с.14).
Позивачем після отримання вищевказаної постанови було направлено скаргу на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті, оскільки вважає, що на нього безпідставно накладено стягнення, а тому навівши аргументи просив скасувати її (а.с.14 на зв.)
У відповідь на вищевказану скаргу ОСОБА_1 , Державною службою України з безпеки на транспорті було направлено лист, у якому зокрема зазначено, що перевізник не використовував свій спеціалізований напівпричіп, як контейнеровоз і не перевозив вантаж у контейнері, а тому вважає, що застосуванню підлягають нормативні вагові параметри для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом – максимальна фактична маса 40 тонн.
З огляду на викладене зазначено, що під час розгляду справи враховано всі фактичні дані вчинення адміністративного правопорушення, а постанова відображає всі істотні ознаки складу правопорушення, а тому оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення (а.с.15-17).
Як убачається з копії свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 власником транспортного засобу MAN TGX 18.480, тип спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач – Е, днз НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 – позивач по справі (а.с.10).
Згідно з висновком науково-технічної експертизи №577431, затвердженого 19.07.2022 року, погоджено можливість переобладнання напівпричепа KRONE, що полягає у зміні конструкції напівпричепа для перевезення контейнерів типу 1А або доопрацювання контейнера типу 1А, як кузова власного виготовлення для перевезення насипних вантажів (зернових культур), що належить ОСОБА_1 (а.с.12).
29.07.2022 року видано сертифікат відповідності, відповідно до якого зазначено, що колісний транспортний засіб KRONE може бути зареєстрований або допущено до участі у дорожньому русі без виконання подальших процедур затвердження (а.с.13).
01.08.2022 року було зареєстровано транспортний засіб, зокрема спеціалізований напівпричіп, платформа універсальна для перевезення контейнерів/сипучих вантажів (зернових культур) KRONE, днз НОМЕР_3 власником яких є ОСОБА_1 – позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 (а.с.11).
Згідно з товарно-транспортною накладною №Р6859 від 26.09.2025 року вона видана на перевезення вантажу, зокрема шрот соняшниковий гранульований, автомобілем MAN TGX 18.480, спеціалізований вантажний сідловий тягач – Е, днз НОМЕР_1 , з контейнеровозом KRONE SPD-27, днз НОМЕР_3 , загальною масою вантажу 42 540 кг (а.с.19).
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлено Правилами дорожнього руху.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення) рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема: б) фактичної маси: автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двомісним або трьохвісним причепом для автомобільних доріг державного значення - 40 тон, місцевого значення 24 тони;двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра для автомобільних доріг державного значення 42 тони, місцевого значення 24 тони.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).
Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.
Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.
У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення, а також вимоги підпунктів б та в абзацу першого цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціалізованого та/або спеціального призначення, які виконують функції ремонту залізничних колій (комплекси зварювальні мобільні марки КСМ-005).
З аналізу наведених норм слідує, що диспозиція пункту 22.5 ПДР України передбачає різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза.
Отже, визначальними ознаками комбінованого транспортного засобу для цілей визначення параметрів максимальної фактичної маси є: кількість осей у тягача та напівпричепа, наявність у напівпричепа ознак контейнеровозу, перевезення одного чи більше контейнера або ж змінного кузова при дозволеній максимальній довжині 13,716 метра.
Відповідно до частини 2 статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом диспозиції норми частини 2 статті 132-1 КУпАП для визначення складу адміністративного правопорушення у розумінні вказаної норми з`ясуванню та перевірці підлягають факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що обчислюються шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.
Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.
Так, на підтвердження порушення позивачем пункту 22.5 ПДР відповідачем надано копію постанови серія АВ №00008248 від 06.10.2025, копії фотознімків з АРМ –аудиту, на яких відображений у різних ракурсах транспортний засіб MAN днз НОМЕР_1 , копії сертифікатів перевірки приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та копії свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, додатки до цих свідоцтв, копії сертифікатів калібрування тощо (а.с.54-78).
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком № 1174.
Згідно з пунктом 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.
В силу пункту 2 Порядку № 1174 інформаційний файл - упорядкована сукупність відомостей про транспортний засіб, відповідальну особу, визначену статтею 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та метаданих, сформованих автоматичним пунктом.
Система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.
Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (пункт 7 Порядку № 1174).
Судом установлено, що фіксація адміністративного правопорушення здійснена відповідачем вимірювальним обладнанням автоматичного пункту комплексного технічного засобу марки WIM 3.3 сертифікат № UA.TR.001 до 16.06.2030 (а.с.59-72).
Згідно з пунктами 12-15 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.
Метадані повинні містити дані про:
засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);
місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);
найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;
дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі);
фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака;
відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
З викладеного вбачається, що процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті здійснюється в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, та має як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, а відтак, і габаритно-вагові розрахунки щодо транспортного засобу здійснюються в автоматичному режимі та в подальшому застосовуються відповідною посадовою особою при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Так, у спірній постанові зазначено, що ОСОБА_1 , як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу MAN TGX 18.480, днз НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених п.22.5 ПДР України, зокрема перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,638 % (2,55 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.
Позивач вказував, що перевезення вантажу здійснювалося у контейнері за допомогою спеціалізованого напівпричепа - контейнеровоза, що свідчить про поширення на його ТЗ габаритно-вагових норм 42 тони відповідно до пункту 22.5 ПДР України.
Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає, що виокремлення в пункті 22.5 ПДР України законодавцем такого виду перевезень, як перевезення контейнеровозом, та встановлення іншого (вищого) вагового обмеження, може бути застосовано до спірних правовідносин лише у випадку здійснення перевезення вантажу контейнеровозом з використанням, зокрема, одного або декілька контейнерів та дотриманням допустимо-встановленої максимальної довжини транспортного засобу - 13,716 метра.
Так, у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 року за № 363 (далі - Правила № 363), наведено визначення:
н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій-контейнерів;
вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).
Розрізняють контейнери універсальні, спеціалізовані і контейнери-платформи.
Відповідно до пунктів 17.1 - 17.5 Правил № 363 універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі. В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян.
Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.
Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг.
Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.
Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.
Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.
Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).
Відповідно до вимог пункту 17.15 Правил № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.
Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.
Разом з тим, з наявних в матеріалах справи фотознімків не вбачається, що сідловий тягач з напівпричепом - контейнеровоз перевозив контейнер. 
Вказаний у постанові сідельний тягач перевозив предмет з ознаками контейнеру, до конструкції якого внесено зміни - додано тентований верх, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм.
Окрім того, вантаж, що перевозився на платформі, не має відповідних маркувань, позначень, пломбування для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т.
Суд зазначає, що саме по собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на спеціалізований н/причеп-контейнеровоз не може слугувати доказом перевезення контейнеровозом контейнеру та не поширює вагові обмеження, передбачені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху у 42 т для відповідного транспорту з урахуванням вантажу.
Матеріали справи не містять доказів перевезення контейнеровозом саме контейнеру.
Посилання позивача на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на спеціалізований напівпричіп KRONE, днз НОМЕР_3 , який є спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом, як доказу перевезення контейнеровозом контейнеру, суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів переведення контейнеровозом саме контейнеру.
Разом з цим, суд зауважує, що вагові параметри до контейнеровозів, визначені у пункту 22.5 ПДР України підлягають застосуванню за сукупності двох умов: максимальної довжини транспортного засобу та факту перевезення контейнеру.
Суд доходить висновку що вищевказане перевезення в контексті спірних правовідносин не можна кваліфікувати, як таке, що відповідає пункту 22.5 ПДР України, що у свою чергу виключає можливість застосування збільшених гранично допустимих вагових норм для перевезення вантажу вагою - 42 тони.
Тож, оскільки факт порушення позивачем габаритно-вагових норм підтверджується спірною постановою, згідно якої показник зважування - фактична маса складає 46 950 кг, що визнається позивачем, суд вважає доведеним факт недотримання позивачем ОСОБА_2 вимог, встановлених п. 22.5 ПДР, зокрема щодо допустимої фактичної ваги - 40 тон.
При цьому, формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами закріплена в Додатку 1 до Інструкції № 512, відповідно до якої: % перевищення = ((Х факт - Х норм - похибка пристрою) / Х норм) х 100 % Х факт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Х норм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР. Похибка пристрою - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Х факт (під час розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).
Постановою серії АВ №00008248 від 06.10.2025 зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 3910 мм, 2-3: 5740 мм, 3-4: 1300 мм, 4-5: 1340 мм, навантаження на вісь 1 - 7400 кг, 2 - 10350 кг, 3 - 9350 кг, 4 - 9850 кг, 5 – 10 000кг, загальна маса - 46950 кг. 
Згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АВ №00008248 від 06.10.2025 перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,638 %(2,255 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.
Розрахунок відсоткового перевищення загальної маси виглядає так: (46950- 40000 - 10% х 46950)/ 40000) х 100 = 5,638%.
Зазначені показники зроблені з урахуванням похибки пристрою та відповідають тим, що містить оскаржувана постанова.
Отже, подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у спірній постанові.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що спірна постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КАС України, а тому підстави для її скасування відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає. 
Відповідно до п.2 ч.5 ст. 139 КАС України зазначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ураховуючи, що за результатом судового розгляду суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, при цьому позивач, на користь якого ухвалено рішення звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 2, 20, 77, 139, 241-246, 255, 286 КАСУ, суд
у х в а л и в: 
відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 від 07.05.1998, РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач – Державна служба України з безпеки на транспорті, місцезнаходження: вул. Антоновича,51, м. Київ, код ЄДРПОУ 39816845.

Суддя С. М. Косик