ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2026 року 
м. Київ 
справа № 761/28549/23
провадження № 61-6019св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним та зустрічним позовом, - служба у справах дітей Талалаївської селищної ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2024 року у складі судді Тіщенко Л. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Скрипки А. А., Шарапової О. Л.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог первісного позову
1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба 
у справах дітей Талалаївської селищної ради, у якому просила визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із нею.
2. Позов обґрунтовувала тим, що 14 лютого 2019 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , який у подальшому було розірвано рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2022 року. 
3. Позивачка та відповідач мають спільних доньок:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 .
4. Із грудня 2021 року вона разом із спільними дітьми проживає окремо від 
ОСОБА_2 . 
5. На початку березня 2022 року ОСОБА_1 у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України була змушена виїхати 
з дітьми до Федеративної Республіки Німеччина (далі - ФРН) та оселитись там до закінчення воєнного стану.
6. У червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Міністерства юстиції України, Уповноваженого Верховної ради з прав дитини, Державної прикордонної служби України, Державної міграційної служби України із заявою про розшук і повернення дітей та визнання порушених дружиною його батьківських прав і прав дітей. 
7. Посилаючись на безпечні умови проживання на території Талалаївської громади Чернігівської області, де зареєстровані діти, ОСОБА_2 у змісті заяви вимагав, серед іншого, зобов`язати ОСОБА_1 повернути дітей на територію України. 
8. 22 червня 2022 року Міністерство юстиції України надало ОСОБА_2 відповідь, у змісті якої порадило звернутися до Федерального відомства юстиції ФРН через Міністерства юстиції України із заявою про розшук і повернення дітей та про визнання порушеними дружиною його батьківських прав і прав дітей. 
9. У подальшому, 07 липня 2022 року, відділом у справах сім`ї районного суду міста Лауфен, ФРН, отримано заяву ОСОБА_2 про повернення дітей. 
10. На території України позивачка разом із дітьми проживали за адресою: 
АДРЕСА_1 , що належить її матері. 
11. З часу переїзду до ФРН ОСОБА_1 та доньки мають офіційні дозволи на проживання на території останньої. 
12.  ОСОБА_5 з вересня 2022 року відвідує перший клас початкової школи 
м. Фрейлассінг. 
13.  ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_3 відвідує католицький дитячий садочок Святого Корбиніана в м. Айнріг.
14. Позивачка винаймає квартиру, де проживає із дітьми, самостійно утримує їх за рахунок заощаджених коштів, матеріальної допомоги брата та соціальної допомоги на себе та на дітей.
15.  ОСОБА_2 , своєю чергою, не має постійного заробітку, має судимість за тяжкий злочин, не бере участі в утриманні дітей, з моменту переїзду позивачки на територію ФРН він перерахував їм тільки 100 євро.
16. Спілкування сторін зводиться до відвертих особистісних принижень 
ОСОБА_2 позивачки, погроз на адресу останньої розправою й застосування фізичного насильства щодо неї та щодо її близьких родичів. 
17. Зауважувала, що визначення місця проживання доньок з нею не позбавляє ОСОБА_2 права піклуватися про доньок, бачитися й спілкуватися з ними, брати участь у їхньому житті, проявляти батьківську любов.
18. З урахуванням вищезазначеного вважала наявними підстави для визначення місця проживання спільних із відповідачем доньок разом із нею.
Короткий зміст позовних вимог зустрічного позову
19. У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_1 на території України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання чи місцем перебування.
20. Зустрічний позов обґрунтовував тим, що визнає вимоги про визначення місця проживання дітей із матір`ю, водночас заперечує проти визначення таким місцем проживання держави перебування останньої на час звернення до суду з позовом. 
21. До виїзду ОСОБА_1 за кордон він спільно з нею та дітьми проживав без реєстрації у м. Кременчуці у найманій квартирі, звідки на початку березня 2022 року вивіз ОСОБА_1 та дітей до кордону з метою забезпечення їхньої безпеки у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації. Згодом ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 у ФРН почала співмешкати з громадянином російської федерації, блокувала телефонні розмови та не відповідала на його дзвінки. 
22. З огляду на вищезазначене ОСОБА_2 був змушений розпочати процедуру розшуку і повернення дітей та визнання порушених дружиною його батьківських прав та прав дітей.
23. Рішенням Окружного суду міста Лауфен від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стосовно визначення порядку спілкування з дитиною (дітьми) затверджено укладену учасниками справи угоду, згідно з якою:
1. Батьки дітей погодились з тим, що на користь обох дітей ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) регламент спілкування з дітьми, прийнятий в провадженні I F 356/22 рішенням 
від 21 грудня 2022 року, має бути змінений таким чином: батько дітей має право та зобов`язаний спілкуватися з дітьми ОСОБА_7 і ОСОБА_6 двічі на тиждень за допомогою відеотелефонного зв`язку, а саме: 29 червня 2023 року, 04 липня 
2023 року та 06 липня 2023 року спілкування відбувається як і раніше, без супроводу спеціаліста з 18:30 год до 19:30 год. Починаючи з 11 липня 2023 року протягом трьох наступних тижнів спілкування відбуватиметься іншим чином: телефонні дзвінки відбуватимуться по вівторках з 16:15 год до 17:15 год і здійснюватимуться 
у супроводі російськомовного консультанта виховного консультаційного центру Caritas міста Бад-Райхенгалл; спілкування по телефону по четвергах відбуватиметься як і раніше - у звичний час та без супроводу; в наступні тижні спілкування відбуватиметься без супроводу по понеділках і четвергах з 18:30 год до 19:30 год.
2. Батьки дітей повинні враховувати бажання дитини, в тому числі і щодо тривалості телефонних розмов. Мати дітей має мотивувати дітей до проведення відеодзвінків та працювати над позитивним відношенням дітей. Батько дітей повинен ставитися до дітей з повагою під час відеодзвінків та показати, що він їх цінує. Батьки дітей повинні утримуватися від будь-яких негативних, принизливих або образливих висловлювань на адресу один одного перед дітьми. Батько дитини зобов`язується телефонувати лише у тверезому стані та не залучати до відеодзвінків інших осіб. Йому не дозволяється здійснювати запис відеодзвінків. Мати дитини повинна приймати телефонні дзвінки від батька дітей лише в тому випадку, якщо вони відбуваються в рамках узгодженого періоду часу. Дитина ОСОБА_6 звільняється від участі в спілкуванні з батьком без супроводу спеціаліста.
3. Мати дитини зобов`язується протягом одного тижня з моменту цього засідання звернутися до виховного консультаційного центру Caritas, щоб узгодити консультації для дитини ОСОБА_6 , обговорити контакти з батьком дитини та забезпечити дотримання цих зустрічей.
4. Учасники справи погоджуються, що зміна регламенту спілкування можлива, щойно це дозволить політична ситуація в Україні.
24. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 вибула на постійне місце проживання за межі України, а також про надання ОСОБА_2 згоди на виїзд дітей на постійне проживання до іншої держави.
25. Задоволення позову про визначення місця проживання дітей без визначення їх місця проживання з ОСОБА_1 на території України за зареєстрованим 
у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування фактично призведе до узаконення виїзду дітей за кордон на постійне проживання без дотримання передбаченої чинним законодавством процедури.
26. Водночас ОСОБА_2 згоди на виїзд дітей на постійне проживання за межі України не надавав та проти такого виїзду заперечує.
27. Оскільки перебування ОСОБА_1 на території ФРН має тимчасовий характер, то після закінчення воєнного стану остання повинна повернути дітей на постійне місце проживання в Україну, оскільки вона не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дітей.
28. З урахуванням вищезазначеного ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання дітей разом із матір`ю на території України за зареєстрованим 
у встановленому законом порядку місцем її проживання чи місцем перебування.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
29. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2024 року вимоги первісного позову ОСОБА_1 задоволено.
Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
30. Задовольняючи вимоги первісного позову та визначаючи місце проживання дітей з матір`ю, районний суд мотивував своє рішення тим, що визначення місця проживання дітей з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, оскільки останньою створено належні умови для проживання дітей із нею.
31. Додатковим рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Самофалової Оксани Юріївни, про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору 
в розмірі 1 073,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 
20 000,00 грн, всього - 21 073,60 грн. 
У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.
32. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2024 року залишено без змін.
33. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції за результатами вирішення позовних вимог по суті без змін, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо того, що визначення проживання дітей із матір`ю забезпечить дотримання якнайкращих інтересів дітей.
34. Більше того, Чернігівський апеляційний суд зауважив, що зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вбачається його намір визначити місце проживання дітей разом із ОСОБА_1 , і саме така вимога була задоволена судом першої інстанції. Водночас визначення місця проживання дітей саме за зареєстрованим 
у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування ОСОБА_1 на території України з урахуванням приписів частини четвертої статті 29 ЦК України та статті 161 СК України є неможливим.
35. Додатковою постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 липня 
2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Самофалової О. Ю., задоволено.
36. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
37. У травні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у вказаній справі.
38. Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2025 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзива на касаційну скаргу.
39. Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
40. У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення 
в частині задоволення позовних вимог первісного позову.
41. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
42. Також підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме необґрунтоване відхилення (нерозгляд) клопотання; встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
43. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір`ю.
44. Зокрема, заявник касаційної скарги звертає увагу колегії суддів на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, оскільки зауважує, що за зареєстрованим місцем проживання позивачки за первісним позовом не ведуться активні бойові дії, а відтак у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для відмови у задоволенні вимог зустрічного позову про визначення місця проживання дітей за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 .
45. Додатково заявник вказує на те, що матеріали справи не містять висновок служби у справах дітей Талалаївської селищної ради, без якого неможливо вирішити питання про визначення місця проживання дітей, а судами попередніх інстанцій, своєю чергою, помилково враховано під час вирішення спору висновок Управління в справах дітей, сім`ї та молоді району Землі Берхтесгаден ФРН від 29 червня 
2022 року.
46. Також ОСОБА_2 вважає, що судом апеляційної інстанції помилково було відхилене його клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із апеляційним переглядом ухвали про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису відомостей про батька, оскільки вирішення вищевказаного питання мало важливе значення для розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 незаконно внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , де зазначено його батьком дитини.
47. Відтак, на переконання ОСОБА_2 , наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень в частині задоволених вимог первісного позову.
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
48. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2022 року 
у справі № 747/81/22, що набрало законної сили 25 листопада 2022 року (Т.1, а.с.15; 37-38).
49. Відповідно до копій свідоцтв про народження ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками останніх є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
(Т.1, а.с.16-17).
50.  ОСОБА_2 звертався до Міністерства юстиції України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Державної прикордонної служби України, Державної міграційної служби України із заявою про пошук і повернення дітей та про визнання порушеними дружиною його батьківських прав, у змісті якої зазначав, що у зв`язку зі збройною агресію російської федерації проти України його дружина - ОСОБА_1 разом зі спільними дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 07 березня 2022 року прибула на територію Австрії, а потім за допомогою мобільного додатку «Viber» повідомила, що вона і діти будуть направлятися до ФРН. Через деякий час 
ОСОБА_1 по телефону повідомила ОСОБА_2 , що не планує повертатися з дітьми до України і що він більше не побачить дітей. Останній вважає такі дії ОСОБА_1 протиправними, оскільки вона, користуючись його довірою, пригніченим емоційним станом та складною ситуацією в Україні, ввела його в оману та шахрайським шляхом фактично викрала їх спільних дітей. Згоди на постійне проживання дітей на території ФРН ОСОБА_2 не надавав. Тривале роз`єднання сім`ї буде лише шкодити дітям, оскільки вони повинні зростати в повноцінній сім`ї. 
51. На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просив:
- оголосити в розшук в Інтерполі його дружину ОСОБА_1 та дітей;
- встановити місце перебування та проживання дітей;
- надати інформацію, чи зверталась ОСОБА_1 до органу опіки і піклування 
з приводу отримання дозволу на виїзд за кордон їхніх дітей без згоди ОСОБА_2 та чи зверталась вона до консульської установи України в країні перебування 
з приводу постановлення дітей на консульський облік;
- надати інформацію щодо перетину кордону України та інших країн ОСОБА_1 та дітьми з 05 березня 2022 року по 02 червня 2022 року і на підставі яких документів мав місце перетин ними кордону;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути на територію України їхніх спільних дітей;
- встановити умови проживання та навчання і розвитку дітей та зобов`язати 
ОСОБА_1 не перешкоджати у спілкуванні ОСОБА_2 з дітьми.
52. На вищевказану заяву ОСОБА_2 Міністерство юстиції України листом 
№ 49368/Ф-14183/12.1.2 від 22 червня 2022 року повідомило, що оголошення розшуку дітей та дружини ОСОБА_2 в Інтерполі відноситься до компетенції Національної поліції; виходячи з інформації щодо перебування ОСОБА_1 і дітей на території ФРН, до відносин між двома країнами має застосовуватися Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. В Україні Центральним органом виконання вказаної Конвенції є Міністерство юстиції України, а у ФРН - Федеральне відомство юстиції ФРН. Беручи до уваги положення Конвенції, встановлення місцезнаходження дітей на території ФРН забезпечується компетентними органами ФРН в рамках розгляду справи про повернення дітей, ініційованої на підставі Конвенції. Конвенцією передбачено можливість отримання інформації про соціальне становище дітей в рамках процедури повернення дітей. Відповідно до положень Конвенції, розгляд справи про повернення дітей, у цьому випадку, винесення рішення про повернення дітей чи відмову у їх поверненні відноситься до компетенції суду ФРН. З метою ініціювання процедури повернення дітей з ФРН в Україну ОСОБА_2 необхідно надати відповідний пакет документів з перекладом на німецьку мову (Т.1, а.с.25-26).
53.  ОСОБА_1 та діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 мають посвідки на проживання 
в м. Фрейлассінг, Федеративна Республіка Німеччина, строк дії яких встановлено до 06 березня 2024 року, що підтверджується копіями відповідних документів та їх перекладом українською мовою: № YZL3RC2YH, № YZL3Y356J, № YZL3YHRRJ 
(Т.1, а.с.45-50). 
54. Згідно з копією офіційної довідки про реєстрацію місця проживання при зміні місця проживання з перекладом українською мовою від 08 листопада 2022 року, ОСОБА_1 разом із дітьми з 08 листопада 2022 року офіційно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до копії договору оренди квартири з перекладом українською мовою, фіксована орендна плата за місяць становить 830 євро, строк дії договору оренди квартири - з 01 листопада 2022 року по 06 березня 2024 року (Т.1, а.с.51-52; 57-60)
55. Малолітня ОСОБА_6 відвідує початкову школу в м. Фрейлассінгу з вересня 
2022 року. Навчання у школі орієнтовно завершується 31 липня 2026 року, що підтверджується копією довідки навчального закладу із перекладом українською мовою від 19 січня 2023 року (Т.1, а.с.53-54).
56. Малолітня ОСОБА_7 з 01 січня 2023 року відвідує денний дитячий садок громадської організації Хегль католицького церковного фонду Успіння Пресвятої Діви Марії Фельдкірхен у м. Айнрінг, що підтверджується копією довідки навчального закладу з перекладом українською мовою від 08 лютого 2023 року (Т.1, а.с.55-56).
57. Згідно з висновком Управління в справах дітей, сім`ї та молоді району Землі Берхтесгаден ФРН (далі - Управління) від 29 червня 2022 року із перекладом українською мовою, ОСОБА_1 із дітьми перебувають на обліку в Управлінні (Т.1, а.с.72-73).
58. Зі змісту повідомлення Центру зайнятості м. Берхтесгаден-Ланд 
від 16 листопада 2022 року з перекладом українською мовою судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та її дітям у період з 01 грудня 2022 року по 
31 травня 2023 року призначено щомісячну грошову допомогу в таких розмірах: ОСОБА_1 - 887 євро 31 євроцент, ОСОБА_8 - 132 євро 67 євроцентів, ОСОБА_4 - 165 євро 67 євроцентів (Т.1, а.с.74-75).
59. Резолюцією, ухваленою 27 червня 2023 року у закритому судовому засіданні Окружного суду м. Лауфен у сімейній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , за участю третіх осіб - дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , їхнього представника у судовому процесі - ОСОБА_12, а також Служби 
у справах дітей Окружного управління землі Берхтесгаденер, визначено порядок спілкування ОСОБА_2 з дітьми.
60. Після детального обговорення учасники справи дійшли згоди та уклали відповідну угоду, яку затверджено рішенням суду, згідно з якою:
1. Батьки дітей погодились з тим, що на користь обох дітей регламент спілкування, який був прийнятий раніше рішенням від 21 грудня 2022 року, має бути змінений, 
а саме батько має право й зобов`язаний спілкуватися з дітьми двічі на тиждень за допомогою відеотелефонного зв`язку і визначено такий його графік: 29 червня 
2023 року, 04 липня 2023 року та 06 липня 2023 року спілкування відбувається як 
і раніше, без супроводу спеціаліста, в період часу з 18:30 год до 19:30 год. Починаючи з 11 липня 2023 року протягом трьох наступних тижнів спілкування відбуватиметься іншим чином: по вівторках з 16:15 год до 17:15 год у супроводі російськомовного консультанта виховного консультаційного центру Caritas міста Бад-Райхенгалл. Таким чином, у супроводі консультанта мають відбутися три епізоди спілкування: 11 липня 2023 року, 18 липня 2023 року та 25 липня 2023 року о 16:15 год. Спілкування по телефону по четвергах відбуватимуться як і раніше - в звичайний час та без супроводу. Після цього, в наступні тижні спілкування відбуватиметься без супроводу по понеділках і четвергах з 18:30 год до 19:30 год;
2. Батьки дітей повинні враховувати бажання дитини, в тому числі і щодо тривалості телефонних розмов. Мати дітей має мотивувати їх до проведення відеодзвінків та працювати над позитивним відношенням дітей. Батько дітей повинен ставитися до дітей з повагою під час відеодзвінків та показати, що він їх цінує. Батьки дітей повинні утримуватися від будь-яких негативних, принизливих або образливих висловлювань на адресу один одного перед дітьми. Батько дитини зобов`язується телефонувати лише у тверезому стані та не залучати до відеодзвінків інших осіб. Йому не дозволяється здійснювати запис відеодзвінків. Мати дитини повинна приймати телефонні дзвінки від батька дітей лише в тому випадку, якщо вони відбуваються в рамках узгодженого періоду часу. Дитина ОСОБА_6 звільняється від участі в спілкуванні з батьком без супроводу спеціаліста;
3. Мати зобов`язується протягом одного тижня звернутись до виховного консультаційного центру Caritas, щоб узгодити консультації для дитини ОСОБА_6 , обговорити контакти з батьком дитини та забезпечити дотримання цих зустрічей;
4. Учасники справи погоджуються, що зміна регламенту спілкування можлива, щойно це дозволить політична ситуація в Україні (Т.1, а.с.111-116).
61. Згідно з повідомленням служби у справах дітей Талалаївської селищної ради № 85 від 23 вересня 2024 року остання не має змоги надати висновок щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки неможливо виконати алгоритм дій, передбачений пунктом 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, та отримати відомості, що стосуються справи, оскільки діти разом з матір`ю проживають за кордоном у ФРН, а саме неможливо скласти акт обстеження умов проживання дітей, встановити особисту прихильність дітей до кожного з батьків, оцінити потреби сім`ї фахівцями із соціальної роботи з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дітей та догляду за ними (Т.2, а.с.35).
62. З наданої начальником Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Чернігівській області інформації 
від 24 січня 2024 року № 204/124/26/01-2024 та № 206/124/26/01-2024 судами встановлено, що згідно з обліковими даними станом на 23 січня 2024 року 
ОСОБА_2 був засуджений 15 березня 2011 року Прилуцьким районним судом за частиною першою статті 115 КК України до 11 років позбавлення волі.
63. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 05 липня 2011 року вирок змінено, дії ОСОБА_2 перекваліфіковано на статтю 118 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
64. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 
2012 року ОСОБА_2 умовно-достроково звільнено від відбування покарання на невідбутий строк 4 місяці 14 днів (Т.1, а.с.156-158).
65. Крім того, ОСОБА_2 29 січня 2020 року та 27 серпня 2023 року притягувався до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та частиною першою статті 178 КУпАП відповідно (Т.1, а.с.159-160).
66. 11 березня 2025 року ОСОБА_2 шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернувся до апеляційного суду із клопотанням про відкладення (перенесення) розгляду справи, у змісті якого повідомив суду, що під час ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо про протиправне внесення Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану відомостей про те, що він є батьком доньки від попереднього шлюбу його колишньої дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яку він не всиновлював та заяви про встановлення батьківства щодо неї не подавав.
У зв`язку з наведеним ним вживаються відповідні правові заходи. При цьому Талалаївським районним судом ухвалено рішення про визначення місця проживання дітей, у тому числі ОСОБА_3 , однак, заявник зазначає, що не вважає себе її батьком, не має щодо неї жодних прав та обов`язків, а тому вважає неможливим розгляд справи за відсутності судового рішення про виключення з актового запису про народження ОСОБА_3 відомостей про нього як батька.
67. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що здійснює постійний догляд за своєю матір`ю - особою з інвалідністю II групи та у зв`язку з погіршенням стану здоров`я не має можливості залишити її без належного піклування (Т.2, а.с.134).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
68. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
69. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
70. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
71. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
72. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення 
з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
73. Предметом спору як за первісним, так і за зустрічним позовом у справі, яка є предметом касаційного перегляду, є визначення місця проживання дітей 
з матір`ю.
74. Водночас, звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 просив визначити місце проживання спільних дітей із матір`ю за її зареєстрованим місцем проживання або за зареєстрованим на території України місцем перебування, оскільки визначення місця проживання дітей без конкретизації такого місця на території України фактично призведе до узаконення їх виїзду за кордон на постійне місце проживання разом із матір`ю без дотримання процедури, встановленої чинним законодавством, тоді як ОСОБА_2 згоди на такий виїзд не надавав і проти нього заперечує.
75. Задовольняючи вимоги первісного позову та відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з неможливості визначення місця проживання дітей сторін з ОСОБА_1 саме за зареєстрованим 
у встановленому законом порядку місцем її проживання чи місцем перебування на території України.
76. З такими висновками погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
77. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство 
і батьківство охороняються державою.
78. Основоположним міжнародним нормативно-правовим актом, який встановлює принципи реалізації прав дитини є Конвенція про права дитини («Конвенція про права дитини») від 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року.
79. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини 
від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
80. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини 
є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
81. Як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19: «При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; 
(б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту». 
82. Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
83. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
84. Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
85. За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини 
є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
86. Як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20, рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, 
й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, 
а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
87. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
88. Частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
89. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
90. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
91. Згідно із частиною першою, другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
92. Відповідно до частини другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, 
в якому вона проживає.
Право дитини на місце проживання розкрите через право батьків на визначення місця проживання дитини (стаття 160 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
93. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
94. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
95. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним 
з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
96. Відтак, у справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено, що як мати, так і батько спільних дітей просили суд визначити місце проживання спільних дітей із матір`ю, проте ОСОБА_2 просив визначити місце проживання дітей за зареєстрованим місцем проживання або за зареєстрованим на території України місцем перебування ОСОБА_1 .
97. Водночас обставин, які б унеможливлювали проживання дитини із матір`ю, у справі не встановлено.
98. З урахуванням вищезазначеного, а також беручи до уваги, що як мати, так 
і батько просили визначити місце проживання спільних дітей разом із матір`ю, зважаючи на інтереси малолітніх дітей, їх право на гармонійний розвиток і належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на її виховання та обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дітей з матір`ю, оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , 
 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
99. Водночас колегія суддів, з огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи поведінку сторін, вважає за необхідне зауважити, що фактично між сторонами існував спір щодо участі батька у вихованні спільних дітей.
100. Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій та не оспорюється заявником касаційної скарги, рішенням Окружного суду міста Лауфен від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стосовно визначення порядку спілкування з дитиною (дітьми) затверджено укладену учасниками справи угоду та визначено порядок участі батька у спілкуванні із дітьми.
101. У контексті визначених заявником підстав касаційного оскарження колегія суддів зауважує, що частиною четвертою статті 29 ЦК України прямо передбачено: місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна, а також місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, у якому вона проживає.
102. Зазначена норма не містить вимоги щодо визначення такого місця саме як зареєстрованого місця проживання чи перебування, а отже з її змісту не випливає обов`язок визначати конкретне місце проживання дитини на території певної адміністративно-територіальної одиниці або держави, що, своєю чергою, спростовує посилання позивача за зустрічним позовом на необхідність визначення місця проживання дітей з матір`ю саме на території України.
103. Більше того, колегія суддів в контексті визначеної заявником підстави касаційного оскарження судових рішень, а саме необґрунтоване відхилення апеляційним судом клопотання про відкладення розгляду справи до вирішення питання виключення відомостей з актового запису, вважає за необхідне зазначити наступне.
104. Як вбачається зі змісту зустрічного позову у справі, яка є предметом касаційного перегляду, ОСОБА_2 просив визначити місце проживання обох спільних із ОСОБА_1 доньок.
105. Зі змісту рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області 
від 17 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 порушив перед судом питання про виключення з актового запису № 351 від 09 лютого 2016 року про народження ОСОБА_3 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, відомостей про його батьківство щодо останньої.
106. Відтак одночасне звернення до суду з вимогою про визначення місця проживання дитини з матір`ю та ініціювання судового спору про виключення відомостей про батьківство щодо цієї ж дитини свідчить про суперечливу поведінку ОСОБА_2 як заявника апеляційної та касаційної скарг, що, своєю чергою, вказує на недобросовісність його процесуальної поведінки та не може бути підставою для скасування судових рішень.
107. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року 
у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
108. Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, доводи касаційної скарги, а також беручи до уваги, що як позивачка за первісним позовом, так 
і позивач за зустрічним позовом просили визначити місце проживання дітей разом із матір`ю, і зважаючи на процесуальну поведінку заявника касаційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
109. Згідно із пунктами 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
110. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
111. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
2. Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Є. В. Синельников   О. М. Осіян  Н. Ю. Сакара  О. В. Ступак  В. В. Шипович