П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3129/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук Андрій Валерійович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
06 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Рішенням від 16.09.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії на підставі довідок про грошове забезпечення від 12.02.2025 № ХЛ64381, виданих ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.02.2022, з 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок про грошове забезпечення від 12.02.2025 № ХЛ64381, виданих ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти вимог суд відмовив.
29.10.2025 виписано виконавчий лист № 120/3129/25.
25.11.2025 позивач звернувся в суд із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 16.09.2025 шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення з 01.02.2022 та з 01.02.2023 ОСОБА_1 основного розміру пенсії з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення та обмеження пенсії максимальним розміром при перерахунку пенсії на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2025 по справі № 120/3129/25.
Обґрунтовуючи подану заяву, заявник вказав, що розрахунки пенсії позивача свідчать, що відповідач перераховував пенсію, але при цьому зменшив, раніше встановлений при призначенні мені у вересні 2011 року відповідно до Закону України №2262-ХІІ, основний розмір пенсії з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення та застосував до пенсії обмеження максимальним розміром, всупереч рішень ВОАС від 07.09.2022 у справі № 120/5585/22, від 22.09.2022 у справі № 120/6589/22, від 29.05.2023 у справі № 120/2967/23, від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23, від 04.06.2024 у справі № 120/3346/24, від 02.04.2024 у справі № 120/1899/24.
Посилаючись на приписи статті 383 КАС України, заявник вказав, що, на його думку, суд має право на підставі ст. 383 КАС України, визнати протиправними дії відповідача при виконанні даного судового рішення та визнати порушення його права на перерахунок та виплату пенсії виходячи з 90% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року залишено без задоволення заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем-суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду від 16.09.2025 в адміністративній справі № 120/3129/25.

IІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії позивача здійснено з 01.02.2022 та з 01.02.2023, на виконання рішення суду у цій справі, з урахуванням рішення суду у справі № 120/3129/25, на підставі довідок про грошове забезпечення від 12.02.2025 № ХЛ64381. Незгода з розміром пенсії після проведення перерахунку на виконання судового рішення не може бути підставою для визнання дій відповідача протиправними в межах виконання рішення суду у справі № 120/3129/25, оскільки обставини, які наводить позивач в поданій заяві не були предметом дослідження в межах розгляду справи № 120/3129/25.

ІV. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач, посилаючись на відповідні норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою задовольнити його клопотання та скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15.12.2025 та прийняти нове рішення, яким задовольнити його заяву.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю, оскільки при розгляді заяви в порядку статті 383 КАС України не врахував правові наслідки судових рішень у справах №№ 120/5585/22, 120/6589/22, 120/2967/23, 120/15155/23, 120/3346/24, 120/1899/24, якими встановлено обов`язок Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження її максимальним розміром.
Фактичне зменшення відповідачем при виконанні рішення суду від 16.09.2025 у справі №120/3129/25 основного розміру пенсії з 90 % до 70 % та застосування обмеження максимальним розміром не є «новими правовідносинами», а становить спосіб виконання судового рішення, який прямо суперечить встановленим судами раніше обставинам і правовим висновкам, що мають преюдиційне значення.
Суд першої інстанції не врахував, що стаття 383 КАС України покликана забезпечити реальне та повне виконання судового рішення, а не формальне вчинення дій суб`єктом владних повноважень. Сам факт здійснення перерахунку не може вважатися належним виконанням рішення суду, якщо такий перерахунок проведено з порушенням обов`язкових для відповідача судових рішень та з погіршенням правового становища позивача.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
Так, відповідно до частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Суд вважає за необхідне звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.
Таким чином, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно з частиною 6 статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Колегія суддів звертає увагу, що вище зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів особи, на користь якої ухвалено судове рішення, шляхом подання нового позову. Розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, та не передбачає можливості подання окремого позову, предмет якого є аналогічним по суті вже вирішеному раніше.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на наведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на відповідача, передбачених КАС України. Дії відповідача, спрямовані на виконання судового рішення не можуть бути самостійним предметом окремого судового провадження.
У свою чергу, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
Забезпечуючи судовий контроль щодо виконання рішення, суд здійснює перевірку виключно в межах обставин досліджених та встановлених судовим рішенням у коеретній справі.
З матеріалів поданої заяви встановлено, що підставою для її подання є незгода позивача і зменшенням відсоткового розміру пенсії та обмеження пенсії максимальним розміром після її перерахунку, вчиненого відповідачем на виконання рішення у справі № 120/3129/25.
Разом із тим, рішенням від 16.09.2025 у справі № 120/3129/25 суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії на підставі довідок про грошове забезпечення від 12.02.2025 № ХЛ64381, виданих ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.02.2022, з 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок про грошове забезпечення від 12.02.2025 № ХЛ64381, виданих ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених сум.
Як встановлено судом, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, на виконання рішення суду у справі № 120/3129/25, здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.02.2022 та з 01.02.2023 на підставі довідок про грошове забезпечення від 12.02.2025 № ХЛ64381.
Колегія суддів зазначає, що при здійсненні судового контролю за виконанням судового рішення суд повинен дослідити повноту виконання судового рішення, проте не може зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчиняти на виконання судового рішення дії або приймати рішення, які такий суб`єкт владних повноважень не зобов`язаний вчинити/прийняти відповідно до судового рішення, тобто суд не вправі встановлювати інший спосіб захисту права позивача, ніж був обраний судом при вирішенні кокретної справи по суті.
Незгода позивача з відсотковим розміром пенсії та застосуванням її максимального обмеження після проведеного перерахунку фактично стосується інших правовідносин, які не були предметом судового розгляду у цій справі та не охоплювалися змістом судового рішення від 16.09.2025.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в межах розгляду заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, суд не вправі встановлювати нові обставини, досліджувати нові докази та надавати правову оцінку питанням, які не були предметом вирішення при розгляді справи по суті.
Посилання апелянта на інші судові рішення не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки перевірка правомірності дій відповідача з урахуванням таких рішень виходить за межі предмета судового контролю у справі № 120/3129/25 та може бути здійснена лише в порядку позовного провадження.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги її висновків не спростовують.

VI. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.