ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року
м. Київ

справа № 362/411/21
провадження № 61-16978св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:
позивач - військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2023 року в складі судді Петришин Н. М. та постанову Київського апеляційного суду від 09 січня 2024 року в складі колегії суддів: Олійника В. І., Гаращенка Д. Р., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просила: усунути перешкоди у користуванні службовим жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (казарма поліпшеного планування), блок-секція № 16 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення; зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передати командуванню військової частини НОМЕР_1 ключі від службової квартири.
На обґрунтування позову зазначала, що лейтенанта ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ) та наказом командира військової частини зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду начальника обслуги відділення бойового управління радіотехнічної батареї 9623 підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який знаходиться в АДРЕСА_3 .
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15 жовтня 2015 року лейтенанту ОСОБА_1 надано житло в переобладнаній будівлі № НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ) на одну особу, двокімнатну блок-секцію №16 загальною площею 48,2 кв. м. 09 грудня 2014 року внесені зміни в квартирну справу лейтенанта ОСОБА_1 та додано ще одного члена сім`ї - дружину ОСОБА_2 , а 21 січня 2019 року в облікову справу внесені чергові зміни та поставлено на квартирний облік ще двох членів його родини: дружину ОСОБА_2 та дочку ОСОБА_3 , 2015 року народження.
Будівля № 201/104, де знаходиться житло, в якому проживають відповідачі, є власністю Міністерства оборони України, перебуває на балансі Київського квартирно-експлуатаційного управління та закріплене на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 . Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 , заступника батареї - начальника відділення бойового управління радіотехнічної батареї НОМЕР_5 зенітного ракетного дивізіону, звільнено з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 28 липня 2020 № 28 відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
11 серпня 2020 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент звільнення календарна вислуга ОСОБА_1 складає 11 років 13 днів, з яких він прослужив у військовій частині НОМЕР_1 тільки 6 роки 1 місяць та 14 днів. На підставі умов договору № 95, укладеного 01 листопада 2014 року, відповідач повинен звільнити житлове приміщення (блок-секція № 16 в казармі поліпшеного планування) після звільнення, скорочення або переведення з лав Збройних Сил України. Будь-яких правових підстав на проживання і використання блок-секції № 16 у відповідачів немає.
Короткий зміст судових рішень в справі
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 січня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що наказом Міністерства Оборони України від 31 липня 2018 року № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, відповідно до пункту 25 якої підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення: особи, звільнені з військової служби, які мають вислугу менше ніж 10 років, крім випадків, передбачених законодавством.
Встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 164 від 11 серпня 2020 року звільнений у запас та виключений зі списків особового складу частин, при цьому має вислугу більше 10 років.
Оскільки відповідачі вселилися у спірне приміщення на законних підставах, постійно проживають у ньому, у них відсутнє інше житло на момент подання позову про виселення, тому вони мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а спірне житло є їх єдиним житлом у розумінні статті 8 Конвенції. 
Окрім того, після зарахування з 08 квітня 2022 року на військову службу до військової частини НОМЕР_1 відповідачу та членам його сім`ї не запропоновано службового чи іншого житлового приміщення для проживання. В матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження того, що у відповідачів наявне інше житло, в якому вони можуть проживати.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2024 року військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 січня 2024 року й ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року в справі № 6-92цс15 та у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2018 року в справі № 911/3614/16, від 21 лютого 2018 року в справі № 308/14896/14-ц, від 07 березня 2018 року в справі № 910/5108/17, від 21 березня 2018 року в справі № 450/978/13-ц, від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов'язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники.
Відтак, виселення особи зі службового житла після припинення трудових правовідносин із роботодавцем переслідує легітимну мету у розумінні статті 8 Конвенції.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. ОСОБА_1 не має стажу 20 років, тому відсутні підстави для надання йому спірного житла.
Відповідач проживає у квартирі з листопада 2014 року, що не є «тривалим» часом проживання у розумінні встановлення особливого зв'язку особи з його постійним житлом.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2024 року відкрито касаційне
провадження у справі та витребувано її матеріали з Броварського міськрайонного суду Київської області.
30 січня 2025 року справа № 362/411/21 надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів
та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного
провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 26 квітня 2014 року № 322 лейтенанта ОСОБА_1 направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 червня 2014 року № 131 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду начальника обслуги відділення бойового управління радіотехнічної батареї 9623 підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який знаходиться в АДРЕСА_3 .
Рішенням Міністра оборони України від 10 червня 2014 року № 6931/3 надано погодження на реконструкцію військової будівлі № НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_4 (територія підрозділу 9623 військової частини НОМЕР_1 ) у АДРЕСА_3 під казарму поліпшеного планування на 16 блок-секцій (49 ліжко-місць), що підтверджується копією акту приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом будівель, споруд, приміщень від 20 жовтня 2014 року.
Відповідно до листа від 18 березня 2015 року № 303/25-1023 за підписом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління підполковника ОСОБА_4 , 31 жовтня 2014 року прийнято в експлуатацію казарму поліпшеного планування на 16 блок-секцій за номером № 201/ НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_4 у АДРЕСА_3 .
Згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №8 від 07 жовтня 2014 року отримано та зареєстровано рапорт на отримання службового житла у військовій частині НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 , в подальшому відповідача зараховано на квартирний облік в кількості однієї особи при військовій частині НОМЕР_1 у військовому містечку № НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15 жовтня 2015 року лейтенанту ОСОБА_1 надано житло в переобладнаній будівлі № НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_4 у АДРЕСА_3 - двокімнатну блок-секцію № 16 загальною площею 48, 2 кв. м, житловою - 27, 3 кв. м.
09 грудня 2014 року внесені зміни в квартирну справу лейтенанта ОСОБА_1 та додано ще одного члена його сім`ї, який перебував разом з ним на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , - дружину ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_3 в облікову справу старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який перебував на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , внесені зміни та поставлено на квартирний облік окрім нього ще двох членів його сім`ї: дружину ОСОБА_2 , дочку ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 6 від 21 січня 2019 року.
Будівля № 201/104, де знаходиться блок-секція № 16, в якій проживає відповідач з сім`єю, є власністю Міністерства оборони України, перебуває на балансі Київського квартирно-експлуатаційного управління та закріплена на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 .
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 серпня 2020 року № 164 капітана ОСОБА_1 , заступника батареї-начальника відділення бойового управління радіотехнічної батареї НОМЕР_5 зенітного ракетного дивізіону, звільнено з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 28 липня 2020 № 28 відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту). 11 серпня 2020 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до витягу з послужного списку капітана запасу ОСОБА_1 , наданого 13 вересня 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 має вислугу 11 років 13 днів, та до загального стажу зарахована посада курсанта починаючи з 28 липня 2009 року.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 зараховано на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 , та він приступив до виконання службових обов`язків 08 квітня 2022 року на посаду начальника відділення бойового управління радіотехнічної батареї НОМЕР_7 дивізіону.
08 листопада 2022 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області надано висновок про недоцільність виселення малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зі службового приміщення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 47 Конституції України передбачено, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Статтею 124 ЖК України передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до положень статті 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.
Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Статтею 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.
Згідно з пунктом 25 розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ від 31 липня 2018 року № 380, підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення: військовослужбовці та члени їх сімей, які порушують умови утримання жилих приміщень, систематично його руйнують чи використовують його не за призначенням, або створюють умови, які унеможливлюють проживання інших осіб; особи, звільнені з військової служби, які мають вислугу менше ніж 10 років, крім випадків, передбачених законодавством; особи, які самоправно зайняли службове житлове приміщення (службову житлову площу); колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати у ньому після розірвання шлюбу (у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу); інші особи у випадках, встановлених законодавством.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
Таким чином, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.
У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 164 від 11 серпня 2020 року звільнений у запас та виключений зі списків особового складу частин, при цьому має вислугу більше 10 років. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану ОСОБА_1 08 квітня 2022 року призваний на військову службу та проходить службу на цей час у військовій частині НОМЕР_1 .
Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї зі службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , не відповідатиме принципу пропорційності, буде становити надмірне втручання у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності
переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза
межами повноважень суду касаційної інстанції.
Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень,
касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі
колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко