ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року	справа № 380/26162/24	

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді: Кисильової О.Й., 
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом керівника Яворівської окружної прокуратури до Новояворівської міської ради, за участю третіх осіб – Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Керівник Яворівської окружної прокуратури (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Новояворівської міської ради (далі - відповідач), за участю третіх осіб – Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (далі – третя особа-1), Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (далі – третя особа-2), у якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо утворення у складі виконавчих органів ради спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини;
- зобов`язати відповідача утворити у складі виконавчих органів ради спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини та погодити його у встановленому законом порядку.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до статті 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад делеговано повноваження щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Разом з цим, Законом України "Про охорону культурної спадщини" передбачено створення спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини, що входить до повноважень місцевих рад за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Наголошує, що на даний час відповідач не утворив виконавчий орган з охорони культурної спадщини, та упродовж часу роботи Новояворівської міської ради з моменту її утворення не вжив заходів щодо погодження питання утворення такого виконавчого органу у складі міської ради з Міністерством культури та інформаційної політики України, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 3 Закону України "Про охорону культурної спадщини".
Стверджує, що Новояворівська міська рада зобов`язана створити у своєму складі спеціально уповноважений орган у сфері охорони культурної спадщини, тому просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою від 06.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвала від 06.01.2025 про відкриття провадження у справі надіслана відповідачу в електронному вигляді в зареєстрований електронний кабінет та отримана ним 07.01.2025.
Втім, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву, а тому, в силу приписів ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
22.01.2025 третя особа - Міністерство культури та стратегічних комунікацій України подала пояснення, в яких просить позов задовольнити в повному обсязі. 
Зазначає, що збереження історичної забудови та планування, автентичного вигляду та традиційного характеру міського середовища у населеному пункті, внесеному до Списку історичних населених місць України, визначення історичних ареалів та суворий контроль за дотриманням обмежень щодо архітектурних, будівельних чи інших перетворень є одним із пріоритетів діяльності органів, що уповноважені на охорону культурної спадщини, і такими повноваженнями законодавець наділив відповідні виконавчі органи органів місцевого самоврядування. 
Також зауважує, що Міністерство, як центральний орган виконавчої влади, не має відокремлених структурних підрозділів, які б могли забезпечити виконання вимог законодавства щодо збереження та охорони культурної спадщини, водночас законодавець наділив такими функціями, зокрема, громади, які діють через відповідні виконавчі органи органів місцевого самоврядування. Важливість і необхідність створення та діяльності відповідного виконавчого органу в органі місцевого самоврядування передбачено у статті 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" № 1805-ІІІ, відповідно до приписів якої відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради щорічно звітують перед центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини та громадськістю про стан збереження об`єктів культурної спадщини.
У такий спосіб законодавець підкреслив ключову роль місцевого самоврядування, яка виконується відповідним виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, у питанні збереження об`єктів культурної спадщини, які знаходяться на території відповідної громади.
Водночас, відсутність такого виконавчого органу сприятиме як порушенням законодавства про охорону культурної спадщини, що може призвести до невідворотних змін у вигляді та традиційному характері міського середовища, так і неможливості контролю Міністерством за станом збереження характерного міського середовища, цінної історичної забудови та притягнення винних у порушенні законодавства про охорону культурної спадщини осіб до відповідальності.
15.08.2025 третя особа - Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації подала пояснення, в яких просить позов задовольнити в повному обсязі, з урахуванням наступного.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878 "Про затвердження Списку історичних населених місць України" до Списку історичних населених місць у Львівській області, зокрема, включено смт. Шкло, яке, на даний час, розміщене у межах Новояворівської територіальної громади.
З метою збереження пам`яток культурної спадщини, які розміщені на території Львівської області, Департамент звернувся районних державних адміністрацій із листом від 27.01.2022 № 16-288/0/22 та до органів місцевого самоврядування із листом від 27.01.2022 №16-290/0/2-22) стосовно створення уповноважених органів з питань охорони культурної спадщини та призначення керівників відповідних органів згідно Закону України "Про охорону культурної спадщини". 
Також Департамент звертався до Новояворівської міської ради листами від 17.09.2024 №16-3618/0/2-24 та від 27.12.2023 № 16 4278/0/2-23 щодо необхідності утворення органу охорони культурної спадщини та подання про призначення його керівника на погодження Департаменту. Станом на сьогодні до Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської ОДА, як органу охорони культурної спадщини у Львівській області, звернень від Новояворівської міської ради щодо погодження призначення керівника спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини не надходило.
Наголошує, що держава в особі її органів влади та громад зобов`язана забезпечувати на своїй території охорону об`єктів культурної та історичної спадщини, вживати заходи для здійснення обліку таких об`єктів, запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечувати їх захист, збереження та утримання, що, головним чином, спрямовано на захист суспільного (публічного) інтересу. 
Відсутність належним чином утвореного спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини призводить до відсутності державних механізмів захисту таких об`єктів на території громади та неможливості забезпечення охорони пам`яток історії і культури, збереження та використання культурного надбання.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Новояворівська міська рада є органом місцевого самоврядування, та як юридична особа публічного права зареєстрована 21.05.1997, код ЄДРПОУ 04373301.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878 "Про затвердження Списку історичних населених місць України" затверджений Список історичних населених місць України (міста і села міського типу), до якого віднесено смт. Шкло (дата заснування або перша писемна згадка – XV століття). 
Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 за № 718-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області" правонаступником прав та обов`язків Шклівської селищної ради є Новояворівська міська рада Львівської області.
17.09.2024 Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської ОДА звернувся до Новояворівської міської ради із листом про необхідність утворення органу охорони культурної спадщини та подання про призначення його керівника на погодження Департаменту.
20.09.2024 Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської ОДА у відповідь на запит Яворівської окружної прокуратури від 06.09.2024 повідомив, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878 "Про затвердження Списку історичних населених місць України» " смт. Шкло XV ст. Львівської області занесено до Списку історичних населених місць України. Звернень від Новояворівської міської ради щодо надання погодження на створення у даному органі місцевого самоврядування спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та призначення керівника спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини до департаменту не надходило.
27.09.2024 Новояворівська міська рада Львівської області надала відповідь за № 3849/10 на запит керівника Яворівської окружної прокуратури від 06.09.2024, заначивши, що уповноважений орган у сфері охорони культурної спадщини Новояворівською міською радою не утворений. Новояворівська міська рада не зверталась до Львівської обласної державної (військової) адміністрації і Міністерства культури та інформаційної політики України з питань створення та погодження спеціально уповноваженого органу з охорони культурної спадщини.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини відповідно до вимог Закону України "Про охорону культурної спадщини", позивач звернувся з до суду з цим позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовані Законом України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 № 1805-ІІІ (далі - Закон № 1805-ІІІ).
Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону № 1805-III охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Частиною другою ст. 3 Закону № 1805-III визначено, що до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать, зокрема, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.
Згідно з ч, 2 ст. 6 Закону № 1805-III до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить: 1) забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; 2) подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; 5) забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; 6) організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини.
З огляду на вищезазначене, суд вважає, що звернення прокурора до адміністративного суду із цим позовом має на меті захист "інтересів держави" у сфері охорони культурної спадщини.
Статтею 1 Закону № 1805-ІІІ визначено: 
культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;
об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
історичне населене місце - населене місце, яке зберегло повністю або частково історичний ареал і занесене до Списку історичних населених місць України.
За змістом ч. 1 ст. 3 Закону № 1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини, до яких, серед інших, належать виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.
Частиною третьою ст. 3 Закону № 1805-ІІІ визначено, що відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, утворюється місцевою радою за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1805-ІІІ до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози їх пошкодження або руйнування внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону.
Органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради щорічно звітують перед центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини та громадськістю про стан збереження об`єктів культурної спадщини (ч. 3 ст. 6 Закону № 1805-ІІІ).
Отже, на відповідний орган сільської, селищної, міської ради у сфері охорони культурної спадщини покладені відповідні функції щодо збереження пам`яток місцевого значення, а відсутність такого органу створює загрозу їх пошкодження чи знищення, а також уникнення фінансової відповідальності особами, якими допущено порушення вимог Закону № 1805-ІІІ.
Частиною першою статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі -Закон № 280/97-ВР) встановлено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Стаття 5 Закону № 280/97-ВР визначає, що до системи місцевого самоврядування входять, зокрема, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч. 1 ст. 11 Закону № 280/97-ВР).
Відповідно підпункту 5 п. "б" ч. 1 ст. 31 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників.
Підпунктом 10 пункту "б" ст. 32 Закону № 280/97-ВР встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад делеговано повноваження щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Згідно ч. 5 , ч. 6 ст. 3 Закону № 1805-ІІІ виконавчий орган сільської, селищної, міської ради з питань, передбачених підпунктом 5 пункту "б" частини першої статті 31 і підпунктом 10 пункту "б”" статті 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", підконтрольний відповідним органам виконавчої влади.
Рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
Із матеріалів справи суд встановив, що Новояворівська міська рада не утворила спеціально уповноважений орган у сфері охорони культурної спадщини.
Варто зазначити, що положення Закону № 1805-ІІІ встановлюють вимоги щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини, зокрема у населених пунктах, занесених до Списку історичних населених місць України.
Не утворення відповідного спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та недотримання порядку призначення його керівника може стати передумовою визнання винесених, прийнятих, виданих неуповноваженим органом/особами розпоряджень, рішень, приписів, постанов, незаконними, а відтак відсутності державних механізмів захисту об`єктів культурної спадщини.
Необхідність створення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини як окремого виконавчого органу що Новояворівської міської ради також зумовлено тим, що на території зазначеної територіальної громади знаходиться, зокрема, історичне селище Шкло засноване у XV столітті.
Відтак, відсутність відповідного спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини Новояворівської міської ради є порушенням вимог Закону № 1805-ІІІ та унеможливлює належне виконання повноважень, покладених на органи місцевого самоврядування у сфері охорони культурної спадщини на території Новояворівської громади.
Суд відзначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли існує законодавчо встановлений обов`язок суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії, але він не виконаний.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що, не вживши заходів щодо створення відповідного спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини відповідач, як суб`єкт владних повноважень, вчинив протиправну бездіяльність, наслідком якої, із урахуванням п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, є зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо утворення у складі виконавчих органів ради спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та зобов`язання відповідача утворити у складі виконавчих органів ради спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини та погодити його у встановленому законом порядку.
Згідно із ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки у цій справі позивачем є суб`єкт владних повноважень, позов якого задоволений, проте який судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не поніс, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 295 КАС України, суд 

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Новояворівської міської ради Львівської області щодо утворення у складі виконавчих органів ради спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини.
Зобов`язати Новояворівську міську раду Львівської області (8100, Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Шевченка, 2; код ЄДРПОУ 04373301) утворити у складі виконавчих органів ради спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини та погодити створений орган у встановленому законом порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя	Кисильова Ольга Йосипівна