ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2026 р. справа № 300/6923/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Олексюк Назар Миронович, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (позивачка), в інтересах якої діє представник Олексюк Назар Миронович (представник позивачки), звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення її сина ОСОБА_2 , який перебуває в полоні, оформлену листом від 25.06.2025 № 1776/1/13761;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення її сина ОСОБА_2 , який перебуває в полоні з врахуванням викладених у позовній заяві фактів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що син позивачки - ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 21.10.2024 позивачка отримала сповіщення №85 від ІНФОРМАЦІЯ_1 №3464 про те, що її син – ОСОБА_2 14.06.2024 потратив в полон. 22.12.2024 відповідач видав позивачці довідку №43305 про перебування її сина ОСОБА_2 з 14.06.2024 в місцях несвободи у зв`язку із збройною агресією російської федерації. Надалі листом від 25.06.2025 №1776/1/ НОМЕР_2 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено позивачку про те, що грошове забезпечення її сина ОСОБА_2 , який потрапив у полон 14.06.2024 не виплачуватиметься їй як матері у зв`язку із добровільною здачею ї сина в полон. На думку представника вказане рішення є протиправним, оскільки командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам у разі з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон, самовільного залишення ними військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства. При цьому, відповідно до ст.430 КК України добровільна здача в полон є кримінальним правопорушенням, а відтак з`ясування в установленому порядку обставин вчинення цього кримінального правопорушення (добровільної здачі в полон) здійснюється виключно у формі кримінального провадження. Вважає, що з врахуванням норм кримінального та кримінального процесуального кодексів єдиним установленим порядком встановлення факту добровільної здачі в полон є обвинувальний вирок суду, що в свою чергу, відповідає положенням ст.62 Конституції України, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 
14.10.2025 на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечив щодо задоволення позовних вимог. Зазначено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам у разі з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон, самовільного залишення ними військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства. Вказано, що у відповідності до акту службового розслідування, який затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2024 №7110 було встановлено, що солдат ОСОБА_2 стрілець-снайпер 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 4 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , 14.06.2024 перебуваючи на позиціях батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " поблизу с. Іванівське Бахмутського району Донецької області добровільно здався у полон збройним силам рф. Враховуючи наведені обставини позивачці було припинено виплати у порядку постанови КМУ від 30.11.2016 №884. Також звернено увагу, що за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується витягом з ЄРДР по кримінальному провадженні №62024050010014735. 
13.01.2026 на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшли додаткові пояснення. Представник зазначає, що у зв`язку із початком службового розслідування по факту добровільної здачі в полон, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2025 №42 було припинено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачці із 01.11.2024, солдата ОСОБА_2 , колишнього стрільця-снайпера 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 4 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Вказано, що у відповідності до акту службового розслідування по факту добровільної здачі в полон, який затверджено Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2025 №1016 було встановлено, що солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стрілець-снайпер 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 4 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , 14.06.2024 перебуваючи на позиціях батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » поблизу с. Іванівське Бахмутського району Донецької області добровільно здався у полон збройним силам рф. Матеріали службового розслідування та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення направлено до Державного бюро розслідувань міста Краматорськ, внаслідок чого за даним фактом внесено відомості в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №62024050010014735. 
Представник стверджує, що командир військової частини приймає рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у випадку з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон. 
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено таке.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 02.12.1983 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 6).
Відповідно до довідки від 22.12.2024 №43305 солдат ОСОБА_2 дійсно в період з 14.06.2024 по теперішній час перебуває в місцях несвободи, внаслідок збройної агресії проти України (а.с.4). 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2024 №337 солдату ОСОБА_2 , колишньому стрільцю-снайперу 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 4 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону, який перебуває у полоні з 14.06.2024 припинено нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди на ім`я матері ОСОБА_1 з 01.11.2024 (а.с.70).
У відповідності до акту службового розслідування від 16.12.2024, який затверджено Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2024 №7110 встановлено, що солдат ОСОБА_2 стрілець-снайпер 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 4 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , 14.06.2024 перебуваючи на позиціях батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " поблизу с. Іванівське Бахмутського району Донецької області добровільно здався у полон збройним силам рф. У діях солдата ОСОБА_2 стрільця-снайпера 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 4 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 встановлено ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 430 КК України (а.с.47-54).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2024 №7110 про результати службового розслідування у зв`язку із встановленням правомірного нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 за результатами службового розслідування, наказано, зокрема завершити службове розслідування та поновити нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди на ім`я матері ОСОБА_1 з 01.11.2024 (а.с.77-79).
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №7110 від 17.12.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №356 від 17.12.2024 про відновлення виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди на ім`я матері ОСОБА_1 з 01.11.2024 (а.с. 96).
В подальшому на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №42 від 11.02.2025 було припинено нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди на ім`я матері ОСОБА_1 з 01.11.2024 (а.с. 97).
За результатами проведеного службового розслідування відносно солдата ОСОБА_2 у зв`язку із ймовірною здачею в полон командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №1016 від 28.03.2025, згідно з яким у діях солдата ОСОБА_2 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 присутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 430 Кримінального кодексу України, а саме –добровільна здача в полон. Крім того командиром було наказано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 припинити нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди на ім`я матері ОСОБА_1 , надіслати завірені копії матеріалів службового розслідування відносно солдата ОСОБА_2 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з ймовірною здачею в полон 14.06.2024 на адресу Територіального Державного бюро розслідувань розташованого у місті Краматорськ (а.с.98-101).
На звернення позивачки, Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що Військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування у зв`язку із ймовірною здачею полон солдата ОСОБА_2 . Службовим розслідуванням встановлено, що у діях присутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 430 Кримінального кодексу України. Зазначено, що відповідно до аб. 10 п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пункту 6 не поширюються на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місяця служби) або дезитирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. У зв`язку із наведеним позивачці повідомлено про відмову у виплаті грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 по заяві матерії ОСОБА_1 (а.с. 5).
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивачка звернулася до суду.
Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Вказане кореспондується також з положеннями частини першої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону №2232-XII).
Закон №2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожен військовослужбовець Збройних Сил України зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Бойовим статутом Сухопутних військ Збройних Сил України, затвердженим наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 605 від 30.12.2016, врегульовано порядок ведення оборонного або наступального бою.
Пунктом 84 Дисциплінарного статуту Збройних сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), встановлено, що з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини військовослужбовця, може проводитися службове розслідування.
При цьому стаття 85 Дисциплінарного статуту, визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначаються Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).
Пунктом 1 розділу ІІІ вказаного порядку встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Розділом V Порядку № 608 врегульовано, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1, 4 розділу VІ Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Згідно з частиною шостою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
На підставі пункту 3 Порядку № 884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Як визначено абзацом першим пункту 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Згідно з пунктом 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно.
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах.
На підставі пункту 8 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували, не здійснюється.
Аналіз зазначених вище норм свідчить, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців не здійснюється членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували.
З метою встановлення обставин захоплення військовослужбовця у полон чи взяття його заручником, може бути проведено службове розслідування, результати якого затверджуються наказом.
Судовим розглядом встановлено, що відповідачем проведено службове розслідування стосовно факту добровільної здачі в полон солдата ОСОБА_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2025 №1016 про результати проведеного службового розслідування відносно солдата ОСОБА_2 у зв`язку із ймовірною здачею в полон встановлено, що 14.06.2024 орієнтовно о 12:45, солдат ОСОБА_2 разом з солдатом ОСОБА_3 рухались по маршруту заходу на ВП «Вишиванка» 24-го ОШБ «Айдар», в районі н.п. Іванівське, Донецької області, для заміни особового складу. Однак, 14.06.2024 приблизно о 13:00 зник зв`язок з вищевказаними військовослужбовцями. 
14.06.2024 приблизно о 13:45 була проведена детальна аеророзвідка місцевості підрозділом аеророзвідки 24-го ОШБ «Айдар», під час якої вдалося виявити особу, за зовнішніми ознаками схожу на солдата ОСОБА_2 , яка рухалася одна, без будь-якого видимого супроводу, в сторону вогневих позицій противника, з піднятим вгору полотном білого кольору, що може трактуватися як ймовірна добровільна здача в полон противника. В подальшому, шляхом звірки особового складу на позиціях та аналізу радіоперехоплень противника, вищевказану особу було ідентифіковано як солдата ОСОБА_2 , стрільця-снайпера 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 4 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Окрім того вказано, що наявність особистої стрілецької зброї, достатньої кількості боєприпасів та засобів радіозв`язку у солдата ОСОБА_2 при заході на ВП «Вишиванка» НОМЕР_5 ОШБ «Айдар», в районі н.п. Іванівське, Донецької області вказує на можливість останнього вести подальший фізичний опір противнику та можливість надавати оперативні дані засобами радіозв`язку щодо обстановки по визначеному маршруту заходу на вогневу позицію.
За наслідками службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 наказано вважати, що у діях солдата ОСОБА_2 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 присутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 430 Кримінального кодексу України, а саме –добровільна здача в полон. Крім того командиром було наказано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 припинити нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди на ім`я матері ОСОБА_1 , надіслати завірені копії матеріалів службового розслідування відносно солдата ОСОБА_2 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з ймовірною здачею в полон 14.06.2024 на адресу Територіального Державного бюро розслідувань розташованого у місті Краматорськ (а.с.98-101).
Також згідно з додатковими поясненнями Військової частини НОМЕР_1 , судом з`ясовано, що за даним фактом внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №62024050010014735. 
Поряд з цим суд зазначає, що порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Пунктом 144-1 Положення №1153/2008 встановлено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України (п.144-2 Положення №1153/2008).
З огляду на зазначені норми суд доходить висновку, що виплата грошового забезпечення призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки саме з цього часу призупиняється військова служба.
За таких обставин, оскільки відповідачем проведене службове розслідування та встановлено вищенаведену обставину щодо добровільної здачі ОСОБА_2 в полон, а також враховуючи наявність кримінального провадження №62024050010014735, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення членам його сім`ї.
Оцінюючи доводи позивачки про те, що повним з`ясуванням всіх обставин можливого потрапляння її сина, військовослужбовця в полон буде прийняття обвинувального вироку судом, суд враховує таке.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за Дисциплінарним статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Тобто, військовослужбовця може бути притягнуто до: (1) дисциплінарної відповідальності за цим Статутом; (2) адміністративної відповідальності за КУпАП; (3) кримінальної відповідальності у разі вчинення кримінального правопорушення.
Законодавець вирізняє окремі види юридичної відповідальності військовослужбовця за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правового та дисциплінарно-правового аспектів.
Суд звертає увагу на те, що кримінальна відповідальність військовослужбовця настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.
Разом з цим, підстави та порядок притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності, визначаються Дисциплінарним статутом.
Отже, дисциплінарна та кримінальна відповідальність військовослужбовця є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення військовослужбовця до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
При цьому, вирішення питання про правомірність притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого уповноважений командир (начальник) вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Таким чином, наявність чи відсутність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, оскільки питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.
Відтак, враховуючи те, що під час розгляду справи судом не було встановлено допущених з боку відповідача порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме надання обґрунтованої відмови у нарахуванні та не виплаті позивачці належного грошового забезпечення її сина, у відповідності до вимог Порядку №884, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Олексюк Назар Миронович, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Гомельчук С.В.