Справа № 560/6388/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

26 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), у якому просить: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому: одноразових, основних та додаткових видів грошового забезпечення у повному розмірі; додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – постанова № 168 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), у розмірі, збільшеному до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за період з 12.01.2024 по 20.01.2025 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу: грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до п. 1, абз. 2 п. 2 розд. XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі – Порядок № 260 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин); матеріальну допомогу за 2024 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, до якого включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за посадою, відповідно до п. 1, 4, абз. 3 п. 7 розд. XXIV Порядку № 260; недоплачений розмір грошового забезпечення за період з 16.06.2024 до завершення служби (з урахуванням виплачених сум) з урахуванням усіх належних складових, премій, доплат, виходячи з попередньо отримуваного щомісячного розміру 24 259,90 грн; додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн за перебування на лікуванні після тяжкого поранення за період з 27.01.2024 по 20.01.2025 року; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 12.04.2024 по 20.01.2025 відповідно до абз. 4–6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин); зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період з 12.04.2024 по 20.01.2025 з урахуванням абз. 3–6 п. 5 Порядку № 1078.
Ухвалою від 22.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до позовної заяви, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Вказує, що проходив військову службу за мобілізацією у в/ч НОМЕР_1 , отримав тяжке поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, тривалий час перебував на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я.
Зазначає, що грошове забезпечення, у тому числі, додаткова винагорода 100 000 грн за постановою № 168, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога та індексація, було йому нараховано і виплачено не в повному обсязі, чим порушено його право на належне грошове забезпечення.
У відзиві на позов військова частина НОМЕР_1 проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні вимог повністю, посилаючись, зокрема, на таке.
Вказує, що грошове забезпечення позивачу виплачувалося відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України № 704 та Порядку № 260.
Зазначає, що додаткова винагорода за постановою № 168 у розмірі до 100 000 грн виплачується за безпосередню участь у бойових діях або інших визначених заходах, на підставі наказів командира, і підстав для її виплати у заявленому розмірі за весь період не було.
Стверджує, що підстав для виплати грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги позивачу за 2024 рік не виникло.
Посилається на те, що індексація грошового забезпечення нараховувалася відповідно до Порядку № 1078, що підтверджується карткою особового рахунку.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини. 
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2024 № 12 вбачається, що з 12.01.2024 позивача зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду розвідника-навідника розвідувальної групи спеціального призначення, встановлено посадовий оклад 3 000 грн, оклад за званням «солдат», щомісячну премію 600 % місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби 87,8 % та надбавку за вислугу років. 
У цьому ж наказі зазначено, що грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога за 2024 рік за попереднім місцем служби не виплачувались. 
З витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.01.2025 № 20 (по стройовій частині) убачається, що позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку у зв`язку з тяжкою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини. З 20.01.2025 його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Наказом передбачено виплату грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, додаткові відпустки як учаснику бойових дій та одноразову грошову допомогу при звільненні; окремо зазначено, що грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога за 2025 рік не виплачувались, права на допомогу для оздоровлення за 2025 рік позивач не набув. 
З наявних у матеріалах справи копій медичних документів (витягів з історій хвороби, довідок ВЛК, свідоцтв про хворобу) убачається, що позивач у період проходження служби отримав травми (у тому числі тяжке поранення), пов`язані із захистом Батьківщини, після чого тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні у військово-медичних закладах та у відпустках за станом здоров`я до моменту звільнення зі служби 20.01.2025. 
Також до матеріалів справи долучено картку особового рахунку військовослужбовця за 2024–2025 роки, з якої вбачається, що позивачу щомісячно нараховувались посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія, а також у певні періоди – додаткова винагорода, грошова допомога при звільненні, компенсація за невикористані відпустки, індексація грошового забезпечення тощо. При цьому, загальний розмір нарахованого грошового забезпечення по місяцях суттєво коливається: за окремі місяці 2024 року він становив близько 24 259,90 грн, тоді як за інші місяці – лише кількасот гривень, а в окремі місяці – значні суми з урахуванням додаткової винагороди. 
Доказів подання позивачем до командира в/ч НОМЕР_1 рапортів про надання грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а так само доказів відмови чи залишення без розгляду таких рапортів у матеріалах справи немає.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам у цій справі, суд виходить із такого. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, правовий статус військовослужбовців і систему їх грошового забезпечення визначають Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядок № 260 (у редакціях, чинних на дату виникнення спірних правовідносин).
Питання додаткової винагороди на період дії воєнного стану врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин). 
Відповідно до п. 1-1 Постанови №168, установлено, що на період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони; військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу в розрахунку на місяць відповідно до переліку посад керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), затвердженого керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Розмір додаткової винагороди за категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) встановлюється згідно з додатком.
Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.
Військовослужбовцям строкової військової служби щомісяця виплачується винагорода за особливості проходження служби під час воєнного стану (особливого періоду) у розмірі 6000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
Курсантам вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, закладів фахової передвищої військової освіти, які перед зарахуванням на навчання не перебували на військовій службі або проходили строкову військову службу, щомісяця виплачується винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) у розмірі 2350 гривень пропорційно часу перебування на службі (навчанні) в розрахунку на місяць.
Згідно із п. 1-2 Постанови №168, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії; захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Порядок і умови виплати додаткової винагороди у виконання постанови № 168 деталізовано в Порядку № 260 (розд. XXXIV) у редакції, затвердженій наказом МОУ від 25.01.2023 № 44, чинній у спірний період. 
Цим розділом, зокрема, встановлено, що підставою для виплати збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди є отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), пов`язаного з участю у бойових діях, та перебування його на лікуванні або у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з таким пораненням, що підтверджується відповідними медичними документами та довідкою ВЛК.
Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду), розглядаючи спори щодо додаткової винагороди на період воєнного стану, у своїх правових позиціях (зокрема, у зразковій адміністративній справі № 280/8933/24, рішення від 11.04.2025 року, провадження № Пз/990/14/24) зазначив, що додаткова винагорода, встановлена постановою № 168 у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та виплачувана на період лікування й відпустки за станом здоров`я після такого поранення, є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовця. Вона підлягає нарахуванню й виплаті щомісяця пропорційно часу перебування на лікуванні/у відпустці за станом здоров`я, а її ненарахування або неповне нарахування за відповідні періоди є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Хоча вказане рішення Верховного Суду ухвалено пізніше, ніж відбувалися спірні події, воно не змінює змісту правових норм, а лише офіційно тлумачить їх, тому суд бере його до уваги як орієнтир для забезпечення єдності судової практики.
Так, суд у цій справі установив, що: позивач проходив службу у в/ч НОМЕР_1 , виконував завдання, пов`язані з обороною України; у період служби він отримав тяжке поранення (травму), пов`язане із захистом Батьківщини; унаслідок цього тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я до дати звільнення 20.01.2025 року; причинний зв`язок поранення із захистом Батьківщини підтверджено медичними документами та матеріалами ВЛК; вказані обставини відповідач належними та допустимими доказами не спростував.
Згідно з постановою № 168 та розд. XXXIV Порядку № 260 у редакції наказу № 44, у такому випадку на військовослужбовця поширюється право на збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду за весь період перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, пов`язаних з відповідним пораненням, за наявності відповідних наказів командира.
Картка особового рахунку, копія якої наявна у матеріалах справи, підтверджує, що у деякі місяці позивачу виплачувалася додаткова винагорода, проте з неї не вбачається, за які саме дні лікування й відпустки, відповідно до яких наказів, вона нарахована, а за які – ні. Відповідач не надав до суду розрахунку додаткової винагороди 100 000 грн за весь період лікування позивача, із прив`язкою до конкретних дат, та не довів, що виплати за цей період здійснено у повному обсязі.
Водночас, позовні вимоги в цій частині заявлені щодо періоду з 12.01.2024 по 20.01.2025 року. 
Суд звертає увагу, що право на додаткову винагороду 100 000 грн у зв`язку з пораненням виникає з моменту фактичного отримання поранення та початку лікування/відпустки за станом здоров`я. 
Тому вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування цієї винагороди з 12.01.2024 (тобто з першого дня служби, до поранення) є необґрунтованою.
З огляду на це, суд вважає: обґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди 100 000 грн за період його перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я після поранення у межах заявлених дат, тобто з 27.01.2024 по 20.01.2025; проте визначення конкретної грошової суми цієї винагороди, з урахуванням усіх наявних наказів і фактично здійснених виплат, потребує спеціального бухгалтерського розрахунку, що не може бути здійснено судом.
Враховуючи приписи ст. 245 КАС України, суд обирає як належний спосіб захисту прав позивача визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату цієї додаткової винагороди за визначений період з урахуванням уже виплачених сум, а не безпосереднє стягнення з відповідача конкретної суми.
У решті (в частині періоду до початку лікування – з 12.01.2024 до дати поранення) позовні вимоги про незаконне не нарахування 100 000 грн задоволенню не підлягають.
Із приводу грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік, то суд вказує на таке. 
Розд. XXIII Порядку № 260 передбачає, що грошова допомога для оздоровлення військовослужбовцям ЗСУ виплачується один раз на рік у розмірі місячного грошового забезпечення, зазвичай при вибутті у щорічну відпустку або без вибуття у відпустку, за рапортом військовослужбовця та на підставі наказу командира.
Верховний Суд у своїх рішеннях (у т. ч. у низці справ про невиплату оздоровчої допомоги) виходить із того, що право військовослужбовця на отримання такої допомоги реалізується через подання рапорту й ухвалення відповідного рішення командиром; за відсутності доказів подання рапорту та відповідної відмови або бездіяльності командування підстав для визнання бездіяльності протиправною немає.
У цій справі судом не встановлено подання позивачем рапорту про надання йому грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік під час служби у в/ч НОМЕР_1 , так само немає доказів відмови у задоволенні такого рапорту чи залишення його без розгляду. 
Отже, суд не може встановити наявність конкретної бездіяльності відповідача щодо розгляду відповідного звернення позивача та ухвалення рішення.
За відсутності доказів порушення відповідачем обов`язку розглянути рапорт та прийняти рішення вимоги про: визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік; зобов`язання нарахувати та виплатити таку допомогу є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, то суд виходить із такого. 
Відповідно до положень розд. XXIV Порядку № 260, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися військовослужбовцям у розмірі місячного грошового забезпечення, за рапортом військовослужбовця, на підставі рішення командира, у межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини.
Стала практика Верховного Суду також виходить з того, що призначення такої допомоги пов`язане з певною дискрецією командира, але її здійснення можливе лише за наявності відповідного звернення й оцінки наведених у ньому обставин (матеріальний стан, житлові умови тощо). За відсутності доказів подання рапорту та відмови у його задоволенні вимога про визнання бездіяльності протиправною є передчасною.
У даній справі судом не встановлено факту звернення позивача до командира з рапортом про надання матеріальної допомоги за 2024 рік, а також наявності доказів відмови у її наданні.
Отже, у суду немає підстав констатувати незаконну бездіяльність відповідача.
Тому позовні вимоги про визнання бездіяльності щодо не нарахування матеріальної допомоги та зобов`язання її виплатити за 2024 рік задоволенню не підлягають.
Із приводу посилання позивача на недоплачений розмір грошового забезпечення з 16.06.2024 до 20.01.2025 року, суд виходить із такого. 
Позивач вважає, що з 16.06.2024 до завершення служби грошове забезпечення йому виплачувалось у заниженому розмірі порівняно з попереднім рівнем (24 259,90 грн на місяць), і просить стягнути різницю.
У той же час, суд зазначає, що: склад грошового забезпечення військовослужбовця включає посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавки за вислугу років, за особливості проходження служби, премії, додаткову винагороду на період воєнного стану, інші доплати та одноразові виплати, а також індексацію; розмір загальної місячної суми грошового забезпечення може істотно змінюватися внаслідок зміни умов служби, періодів участі у бойових діях, надання/ненадання додаткової винагороди, закінчення періоду лікування, прийняття/скасування наказів про преміювання тощо; сам по собі факт, що в одному місяці сума грошового забезпечення була більшою, ніж в іншому, ще не свідчить про незаконне зменшення чи недонарахування.
Позивач у цій частині не конкретизував, які саме складові грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за званням, надбавки, премії, додаткові винагороди) були йому не нараховані або нараховані у меншому розмірі в порушення конкретних норм права. Так само не подано альтернативного розрахунку грошового забезпечення по місяцях за період з 16.06.2024 до 20.01.2025 із посиланням на відповідні норми законодавства та порівнянням з фактичними нарахуваннями з картки особового рахунку. 
За таких обставин, вимога про стягнення «недоплаченого грошового забезпечення» до рівня 24 259,90 грн щомісяця ґрунтується на припущенні й не підтверджена належними доказами. 
Отже, суд не може її задовольнити.
Щодо індексації грошового забезпечення за період з 12.04.2024 по 20.01.2025 року, то суд вказує на таке. 
Індексація грошових доходів населення, у тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців, регулюється: Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII; Порядком № 1078. 
За ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.
Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.
Підтримка купівельної спроможності соціальних виплат, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, здійснюється шляхом перегляду їх розміру у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму відповідно до законодавства.
Індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Підтримка купівельної спроможності винагород, компенсаційних та інших виплат, що сплачуються резидентами Дія Сіті працівникам та гіг-спеціалістам, забезпечується встановленою Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні" вимогою до резидентів Дія Сіті щодо забезпечення визначеного таким законом розміру середньої місячної винагороди працівників та гіг-спеціалістів, а також періодичними переглядами розміру винагороди, що здійснюються резидентами Дія Сіті в межах їх компетенції.
Згідно із п. 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (посадовими окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.
Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Індексація страхових виплат від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Сума індексації пенсій та щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей у разі підвищення їх розмірів розраховується як різниця між сумою індексації, визначеною до 11 жовтня 2017 р., та сумою підвищення цих виплат до повного погашення суми індексації відповідно до пункту 5 цього Порядку.
Підтримка купівельної спроможності винагород, компенсаційних та інших виплат, що сплачуються резидентами Дія Сіті працівникам та гіг- спеціалістам, забезпечується встановленою Законом України “Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні” вимогою до резидентів Дія Сіті щодо забезпечення визначеного таким Законом розміру середньої місячної винагороди працівників та гіг-спеціалістів, а також періодичними переглядами розміру винагороди, що здійснюються резидентами Дія Сіті в межах їх компетенції.
Абзаци 3–6 п. 5 Порядку № 1078 визначають, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Верховний Суд у постанові від 12.04.2023 у справі № 420/6982/21 та в постанові від 02.11.2023 у справі № 420/21528/21 сформував правовий висновок, згідно з яким: індексація грошового забезпечення військовослужбовців є обов`язковою складовою грошового забезпечення; відсутність бюджетного фінансування не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку нарахувати і виплатити індексацію; обчислення індексації має здійснюватися з дотриманням механізму, визначеного п. 5 Порядку № 1078, а тягар доведення правильності такого обчислення покладається на роботодавця.
У цій справі картка особового рахунку позивача містить окрему графу «Індексація», однак з неї неможливо встановити: який саме місяць підвищення доходу (базовий місяць) було обрано відповідачем; чи дотримано правил визначення фіксованої індексації-різниці; чи повною мірою враховано всі періоди, у яких індекс споживчих цін перевищував поріг індексації. 
Відповідач не надав суду детального розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 12.04.2024 по 20.01.2025 із посиланням на конкретні індекси споживчих цін та місяці підвищення доходу, а обмежився посиланням на сам факт наявності в картці відповідних граф. 
За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, цього недостатньо для підтвердження правомірності бездіяльності відповідача щодо індексації.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що: відповідач не довів належного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 12.04.2024 по 20.01.2025 року; бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування індексації за цей період є протиправною.
Разом з тим, суд, виходячи з особливостей обчислення індексації (застосування складної формули, індексу споживчих цін, дати підвищення окладів), не може самостійно здійснити повний розрахунок належних сум. 
Відтак належним способом захисту є зобов`язання відповідача: здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення позивача за відповідний період відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078, із застосуванням механізму, визначеного абзацами третім–шостим пункту 5 цього Порядку, та з урахуванням правових висновків суду, викладених у цьому рішенні суду; виплатити позивачу суми індексації, визначені за результатами такого перерахунку, з урахуванням уже фактично виплачених сум індексації (якщо такі виплати здійснювались).
На підставі всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи суд дійшов таких висновків.
Позовні вимоги у частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати: додаткової винагороди за постановою № 168 у розмірі до 100 000 грн за період лікування і відпусток за станом здоров`я після поранення; індексації грошового забезпечення за період з 12.04.2024 по 20.01.2025 – є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У частині вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити: грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік; «недоплачений розмір грошового забезпечення» до рівня 24 259,90 грн щомісяця – позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами й суперечать чинному правовому регулюванню, у зв`язку з чим підлягають відмові.
Щодо способу захисту порушеного права на додаткову винагороду 100 000 грн та індексацію суд вважає належним зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату відповідних сум, а не самостійне визначення судом конкретних грошових сум.
Отже, позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню. 
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 (ста тисяч) гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я у зв`язку з пораненням за період з 27.01.2024 по 20.01.2025, з урахуванням уже фактично проведених виплат.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.04.2024 по 20.01.2025 відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та нарахування ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 (ста тисяч) гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я у зв`язку з пораненням за період з 27.01.2024 по 20.01.2025 року, та виплатити позивачу суму, визначену за результатами такого перерахунку, з урахуванням уже здійснених виплат додаткової грошової винагороди.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.04.2024 по 20.01.2025 відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із застосуванням механізму, визначеного абзацами третім–шостим пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та з урахуванням правових висновків суду, викладених у цьому рішенні суду, і виплатити позивачу суму індексації, визначену за результатами такого перерахунку, з урахуванням раніше виплачених сум індексації (якщо такі виплати здійснювалися).
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений