Справа № 465/244/24 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю. М. 
Провадження № 22-ц/811/2285/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретар: Чиж Л.М. 
за участю: представника АТ «Укрзалізниця» - Радевич О.М., представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИЛА:
11.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Укрзалізниця" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Просив стягнути з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 28.12.2023 у розмірі 106 515,90 грн.
Позов обгрунтований тим, що наказом №389/ос від 01.04.2022 з провідним інженером відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 було призупинено трудовий договір з 01.04.2022. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023 (справа №465/3919/22) наказ АТ «Укрзалізниця» №389/ос від 01.04.2022 в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано. Також було стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 170051,70 грн. На виконання рішення Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023 у справі №465/3919/22, наказом АТ «Укрзалізниця» від 28.12.2023 №2449/ос було скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 №389/ос в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , провідним інженером відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». Також було відновлено дію трудового договору з ОСОБА_1 провідним інженером відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». Вказує, що фактично, він приступив до роботи з 29.12.2023. За період часу з 22.04.2023 по 28.12.2023 він надалі залишався таким, з яким призупинено дію трудового договору, заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась. Відтак, за цей період часу, порушення його прав та інтересів продовжувалось. Як наслідок, середній заробіток за період з 22.04.2023 по 28.12.2023 також підлягає до стягнення на його користь. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 28.12.2023 становить 622,90 грн х 171 дні = 106515,90 грн. 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 27.12.2023 у розмірі 105 893 гривні 00 копійок.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь держави 1 204 (одну тисячу двісті чотири) гривні 11 копійок судового збору.
Рішення суду оскаржило АТ «Укрзалізниця». 
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції не мав правових підстав застосовувати ч. 2 ст. 235 КЗпП України, оскільки спірні правовідносини виникли після ухвалення рішення суду про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з визнанням протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, а не у зв`язку з поновленням працівника на роботі. Рішення щодо поновлення позивача на роботі не ухвалювалось, як і не увалювалось рішення про відновлення/поновлення дії трудового договору, що унеможливлює застосування ст. 236 КЗпП України. Рішення суду про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору набрало законної сили 30.10.2023, до негайного виконання воно допущено судом не було та не підлягаю негайному виконанню в силу закону. Відповідач не допускав затримку виконання рішення про поновлення на роботі. У період часу з 22.04.2023 по 29.10.2023 у відповідача був відсутній обов`язок з виконання будь-якого рішення суду відносно ОСОБА_1 . Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21.04.2023 у справі №465/3919/22, яким визнано протиправним та скасовано наказ AT «Укрзалізниця» №389/ос від 01.04.2022 в частині призупинення дії трудового договору зі ОСОБА_1 набрало законної сили 30.10.2023, при цьому суд першої інстанції стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 22.04.2023. У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що позивач ознайомився з наказом про поновлення дії трудового договору 28.12.2023, а до суду із даним позовом звернувся 11.01.2024, тобто, у межах встановленого строку. Наведене вказує про неправильне застосування ч. 1 ст. 233 КЗпП України, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. З позовної заяви убачається, що порушення свого права позивач пов`язує з невиплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 28.12.2023. Отже, в кожен із днів вказаного періоду позивачу було достеменно відомо, що він не працював і середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідач йому не сплатив. Відповідно, трьохмісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 10.10.2023 на дату звернення позивача до суду (11.01.2024) сплив.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ «Укрзалізниця» - Радевич О.М просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, з підстав, викладених у відзиві на скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника.
Водночас частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого – суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі №758/4178/22 (провадження № 61-6935сво24) зазначено, що: «у КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України; відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України; відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі».
Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023 у справі №465/3919/22 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про визнання протиправним та скасування наказу в частині призупинення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Акціонерного товариства "Укрзалізниця" №389/ос від 01.04.2022 в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .
Стягнуто з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 170051 (сто сімдесят тисяч п`ятдесят одну) гривню 70 коп.
Постановою Львівського апеляційного суду від 30.10.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023 року залишено без змін.
Як убачається з наказу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 28.12.2023 №2449/ос щодо добровільного виконання рішення суду, скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» «З особового складу» від 01.04.2022 №389/ос в частині призупинення дії трудового договору зі ОСОБА_1 , провідним інженером відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». Відновлено дію трудового договору з ОСОБА_1 .
Однак навіть після скасування рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2023 наказу про призупинення дії трудового договору від 01.04.2022 №389/ос, позивач і надалі був позбавлений права виконувати трудову функцію, з незалежних від нього причин в період з 22.04.2023 по 27.12.2024 (період вимушеного прогулу).
Вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника, у цьому випадку протиправне призупинення дії трудового договору, до моменту поновлення таких прав, тобто відновлення дії трудового договору.
Враховуючи, що дію трудового договору з позивачем відновлено 28.12.2023, то період вимушеного прогулу становить з 22.04.2023 по 27.12.2023.
Відповідач АТ «Укрзалізниця» не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 22.04.2023 по 27.12.2023.
Отже, враховуючи, що незаконні дії відповідача позбавили ОСОБА_1 можливості працювати та призвели до порушення його конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, до спірних правовідносин слід застосувати норму частини другої статті 235 КЗпП України, яка регулює подібні за змістом відносини, та покласти на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу середній заробіток за час його перебування у вимушеному прогулі.
Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачем не спростований.
За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 22.04.2023 по 27.12.2023 у розмірі 105893,00 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Позивачем доведено факт порушення його прав, який виразився у несвоєчасному відновленні трудових прав, а тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду немає.
У зв`язку з наведеним, апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 06.02.2026

Головуючий 

Судді