Справа № 752/3052/25 
Провадження № 2/752/1066/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.01.2026 року м. Київ
Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Білас С.В., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
присутні:
представник позивача: Яценко Т.Ю. (дов. №03 від 20.03.2023р.)
відповідач: не з`явилась
представник відповідача: Негода А.О. (ордер серії АІ №2052159 від 15.11.2025р.)
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2023р. по 01.01.2025р. у розмірі 3 466,93 грн. основного боргу, 3% річних за період з 01.01.2024р. по 01.01.2025р. у розмірі 860,24 грн. та інфляційних витрат за період з 01.01.2024р. по 01.01.2025р. у розмірі 3 297,66 грн., а також судовий збір.
В обґрунтування позову зазначило, що предметом діяльності позивача відповідно до статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньо-будинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та ін. Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №412 від 16.06.2004р. та авізо №216 від 01.11.2004р. багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 був переданий позивачу в експлуатацію та обслуговування. На підставі рішень зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , оформлених протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку від 18.12.2019р., позивача визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку, затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та обрано уповноважених осіб співвласників під час укладення, внесення змін та розірвання договору з управителем, та уповноважено позивача на укладення з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах, 

погоджених сторонами, та здійснювати розрахунки із співвласниками за спожиті послуги. 31.01.2020р. між позивачем та уповноваженою зборами співвласників будинку особою був підписаний Договір №8 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . Свої обов`язки по оплаті послуг позивача відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. Оскільки в добровільному порядку відповідач не сплачує заборгованість, ТОВ «Новобудова» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним, та просить стягнути заборгованість за надані послуги з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.02.2025р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Відповідачем надано письмовий відзив на позовну заяву, за яким вона зазначає, що нею повністю сплачено заборгованість, про що вона надає відповідні документи до справи.
За ухвалою суду від 24.03.2025р. об`єднано цивільну справу №752/3052/25 за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з цивільною справою №752/3715/25 за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Так, за позовом об`єднаної справи з даною справою позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2019р. по 01.04.2024р. в розмірі основного боргу 12 632,48 грн., 3% річних у сумі 407,01 грн., індекс інфляції в сумі 1 068,84 грн.
За відзивом відповідачка також зазначила, що нею сплачено борг у повному обсязі. 
Від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, за якою позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.08.2023р. по 01.06.2026р. в загальному розмірі 24 629,06 грн., з яких основний борг за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.08.2023р. по 01.06.2025р. в розмірі 17 710,03 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.01.2024р. по 01.06.2025р. в розмірі 1 584,59 грн., індекс інфляції за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.01.2024р. по 01.06.2025р. в розмірі 5 334,44 грн., а також стягнути судовий збір. 
Відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності, зобов`язання позивача надати актуальний розрахунок боргу та звільнення від сплати судового збору. На думку відповідача, позивач не мав права нараховувати йому заборгованість за період з 01.09.2029р. по 01.04.2021р., оскільки по частині вимог сплив строк позовної давності. Крім того, звертає увагу на те, що в об`єднаних судових справах міститься перетин боргу за комунальні платежі з 

01.08.2023р. по 31.03.2024р. Сторона відповідача зазначає, що на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості основного боргу, що виник до 01.04.2021р. та був скасований ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31.01.2025р. по цивільній справі №752/11258/21, борг за період з 01.04.2021р. по 01.08.2023р., який був сплачений згідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26.10.2023р., що набрало, та який сплачений 18.03.2025р., підлягають залишенню без розгляду. У свою чергу, як вказано, відповідач визнає борг лише в межах строків позовної давності та вже вживає заходів для його погашення по мірі її фінансових можливостей.
У заяві про звільнення від сплати судового збору відповідач посилається на п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та зазначає, що вона є законним представником дитини з інвалідністю, дитина зареєстрована та проживає у квартирі, щодо якої виникла заборгованість, що є свідченням того, що спір безпосередньо стосується прав та законних інтересів дитини, зокрема, права на житло та належні житлові умови. 
Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ТОВ «Новобудова» є юридичною особою, предметом діяльності якої є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально- побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та ін. 
Згідно рішення правління АТ Холдингова компанія «Київміськбуд» від 16.06.2004р. №142 «Про підвищення рівня експлуатації, утримання та обслуговування житлових будинків» правління вирішило передати створеній за участю АТ ХК «Київміськбуд» житлово-експлуатаційній організації ТОВ «Новобудова» житлові будинки, службове житло, вбудовано-прибудовані приміщення, паркінги, інженерні мережі та інше майно у складі житловий будинків, що перебувають на балансі ДП «Екос» та його структурних підрозділів згідно з додатками №1 та №2 до цього рішення. 
За Додатком №1 до рішення серед житлових будинків, що передаються ТОВ «Новобудова», є будинок АДРЕСА_4 .
Згідно Авізо №216 від 01.11.2004р. Холдингова компанія «Київміськбуд» передає на баланс для зарахування в основні фонди: АДРЕСА_5 .
Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
25.01.2016р. між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як споживачем, був укладений Договір №8136 про надання послуг з утримання будинків і споруд та 

прибудинкових територій, предметом якого стало забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасно оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим Договором. 
Згідно з п. 5 та п. 6 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Послуги оплачуються готівкою або в безготівковій формі та вносяться не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. 
За п. 11 Договору споживач зобов`язався, зокрема, оплачувати послуги в установлений цим Договором строк; своєчасно інформувати виконавця про виявлення несправностей в інженерних мережах, конструктивних елементах належного йому приміщення; дотримуватися санітарно-гігієнічних і протипожежних правил; своєчасно вживати заходів до усунення пов`язаних з отриманням послуг неполадок, що виникли з власної вини; своєчасно проводити підготовку квартири та технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.
Згідно з п. 13 Договору виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості згідно із законодавством; подавати споживачеві в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік послуг, структуру тарифу, загального місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо; утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків (гуртожитків), квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку житлового будинку (гуртожитку) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. 
З Витягу з Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 03.12.2019р., за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , від 18.12.2019р., вбачається, що на зборах співвласників будинку за вказаною адресою було вирішено визначити управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова», затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , обрано уповноважену особу (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору на управління багатоквартирним будинком. 
31.01.2020р. між ТОВ «Новобудова», як управителем, та Співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , як співвласниками, був укладений Договір №8 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого управитель зобов`язується надавати співвласниками послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього Договору. 
Пунктом 3 Договору сторони визначили, що включає в себе послуга з управління.
За пунктом 6 Договору встановлені обов`язки співвласників, серед яких, оплачувати управителю надані послуги з управління в порядку, за ціною, встановленими цим Договором, у строк не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Частина 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідач споживав житлово-комунальні послуги, що надавалися позивачем.
У відповідності до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежно ї якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі 

ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. 
Відповідач у встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було. 
Разом з тим, відповідач не сплатив вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.08.2023р. по 01.06.2025р. складає суму основного боргу 17 710,03 грн., та на яку позивачем нараховано 3% річних за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.01.2024р. по 01.06.2025р. у розмірі 1 584,59 грн. та інфляційні витрати за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.01.2024р. по 01.06.2025р. в розмірі 5 334,00 грн.
За розрахунком представника відповідача борг відповідача перед позивачем складає 8 221,34 грн. 
Так, проаналізувавши розрахунки заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, судом, зокрема, встановлено, що заборгованість, яка визначена позивачем за відповідачем із зазначенням періоду її утворення з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.08.2023р. по 01.06.2025р., включає в себе також заборгованість, яка утворилась станом на 01.09.2019р., в розмірі 3 118,55 грн. 
Суд не може погодитись із сумою до стягнення в частині 3 118,55 грн., оскільки не зрозуміло, за який період утворилась ця заборгованість, в який частині (повністю або частково) вона стосується відповідача, чи стосується попереднього власника квартири.
Також судом здійснено перерахування сум нарахованих до сплати для відповідача (26 043,44 грн.) за спірний період та сплачених сум (11 280,60 грн.) за спірний період, у зв`язку з чим за розрахунком суду сума боргу відповідача перед позивачем за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.08.2023р. по 01.06.2025р. складає 14 762,84 грн. (26 043,44 грн. - 11 280,60 грн.) та підлягає до стягнення.
Згідно розрахунку позивача сума 3% річних за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.01.2024р. по 01.06.2025р. складає 1 584,59 грн., сума інфляційних витрат за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.01.2024р. по 01.06.2025р. складає 5 334,44 грн. 
Відповідач контрозрахунку суми 3% річних та інфляційних витрат до матеріалів справи не надав.
Судом здійснено перерахунок суми 3% річних та інфляційних витрат, яка за заявлені періоди склала 1 296,19 грн. та 4 440,73 грн. відповідно.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач порушує вимоги чинного законодавства про оплату житлово-комунальних послуг, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. 
За таких обставин, позовні вимоги в частині основного боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 14 762,84 грн. та нараховані на суму боргу 3% річних у розмірі 1 296,19 грн. та інфляційні витрати в розмірі 4 440,73 грн. мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України.
Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За загальним правилом ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності в суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023р.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21.
Так, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії 

норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Згідно Закону України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення «Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Цей Закон набрав чинності 04.09.2025р.
Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні карантину та правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого карантину та правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у зазначений період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому Указами Президента цей строк неодноразово продовжувався.
Отже, оскільки з 12.03.2020р. на території України установлено карантин, який тривав до 30.06.2023р., а також з урахуванням п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, що втратив чинність 04.09.2025р., та з огляду на те, що позовні заяви подані позивачем 10.02.2025р. та 27.01.2025р., то суд зазначає, що позивач не пропустив позовну давність по заявленим вимогам, а тому підстави для відмови в задоволенні позову у зв`язку з його пропуском за вказані проміжки часу немає. 
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 
У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість 

відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Судові витрати розподіляються у відповідності до ст. 141 ЦПК України та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 513,24 грн.
Щодо клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", слід зазначити таке.
Пункт, на який посилається представник відповідача, а саме п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України, передбачає пільги щодо сплати судового збору учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Відповідачка не відноситься до категорій вказаних осіб.
Разом з тим п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідачка у справі не виступає як законний представник своєї дитини, дитина відповідачки не є учасником справи, а тому підстав для звільнення відповідачки від сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до 

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2019р. по 01.04.2021р. та з 01.08.2023р. по 01.06.2025р. у розмірі 14 762,84 (чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят дві грн. 84 коп.) грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 1 296,19 (одна тисяча двісті дев`яносто шість грн. 19 коп.) грн., інфляційні витрати в розмірі 4 440,73 (чотири тисячі чотириста сорок грн. 73 коп.) грн.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) грн. судового збору.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (03028, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 10, код ЄДРПОУ 32917247).
Відповідач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 

Повний текст рішення суду складено та підписано 27.01.2026р. 

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА