Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року Справа№200/10128/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:
- визнання протиправним та скасування рішення від 19.09.2025 про відмову у перерахунку пенсії;
- зобов`язання провести перерахунок пенсії за віком зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 28.10.1991 року по 23.12.1992 року та з 16.09.1993 року по 28.03.1995 року;
- призначення пенсії з дати виникнення права.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 20.07.2020 року отримує пенсію за віком. Однак, при призначенні пенсії позивачу не було враховано періоди роботи з 28.10.1991 року по 23.12.1992 року та з 16.09.1993 року по 28.03.1995 року.
У зв`язку з наведеним, позивач 27.08.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про здійснення перерахунку пенсії за віком, надавши до заяви скановані оригінали всіх необхідних документів. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, викладеному в листі від 19.09.2025 року, відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки згідно запису № 10 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.08.1984 року дата наказу про звільнення не співпадає з днем звільнення, чим порушено пункт 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року. 
Крім того, в записі № 12 наявне виправлення в даті звільнення в порушення пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року. 
З наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії за віком у зв`язку з наявністю неточностей при заповненні трудової книжки.
Вважає рішення, викладене в листі від 19.09.2025 року про відмову у здійсненні перерахунку пенсії протиправним, тому звернулася до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем письмового відзиву не надано, тому суд на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України розглядає справу на підставі наявних в ній доказів. 
Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.10.2023 року № 3249-5002992823 позивача зареєстровано як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що позивач 20.07.2020 року перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про що зазначено в листі відповідача від 19.09.2025 року. 
При цьому, при призначенні пенсії позивачу не було враховано періоди роботи з 28.10.1991 року по 23.12.1992 року та з 16.09.1993 року по 28.03.1995 року.
У зв`язку з наведеним, позивач 27.08.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про здійснення перерахунку пенсії за віком, надавши до заяви необхідні документи. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, викладеному в листі від 19.09.2025 року, відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки згідно запису № 10 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.08.1984 року дата наказу про звільнення не співпадає з днем звільнення, чим порушено пункт 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року. 
Також відповідач зазначив, що в записі № 12 наявне виправлення в даті звільнення в порушення пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року. 
З наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії за віком у зв`язку з наявністю неточностей при заповненні трудової книжки.
При цьому, відповідач запропонував позивачу надати уточнюючі довідки стосовно спірних періодів роботи з підприємств, розташованих на тимчасово окупованих територіях України.
Перевіряючи правомірність спірного рішення відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії з підстав неточностей у трудовій книжці позивача при її заповненні, суд виходить з такого.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.
Судом встановлено, що на підставі наведеної норми права позивачу призначено пенсію з 20.07.2020 року.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Спору між сторонами стосовно відсутності записів у трудовій книжці немає.
Територіальним органом ПФУ позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки згідно запису № 10 її трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.08.1984 року дата наказу про звільнення не співпадає з днем звільнення, а в записі № 12 наявне виправлення в даті звільнення, що є порушенням пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року. 
Отже, відповідачем не враховано періоди роботи позивача: 
- запис № 10 з 28.10.1991 року по 23.12.1992 року про роботу майстром виробничого навчання на Шахтарський РМЗ в/о «Шахтарськвугілля».
- запис № 12 з 16.09.1993 року по 28.03.1995 року про роботу оператором комп`ютерного набору Мар`їнського МРЕВ ДАІ. 
При цьому, запис № 10 про звільнення датований 23.12.1992 року, а дата наказу про звільнення – 30.12.1995 року.
Запис № 12 про звільнення 28.03.1993 року співпадає з датою наказу, однак вчинений розмазаними чорнилами.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція). 
Згідно з пунктом 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. 
Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. 
Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Пунктом 2.4, порушення якого зазначено відповідачем, передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Таким чином, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки з вини підприємства-роботодавця.
Крім того, суд зауважує, що певні недоліки чи неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства-роботодавця не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Проте, відповідач не скористався цим правом, а порадив позивачу надати уточнюючі довідки з підприємств-роботодавців, розташованих на тимчасово окупованих територіях України.
З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу позивача періодів роботи з 28.10.1991 року по 23.12.1992 року та з 16.09.1993 року по 28.03.1995 року, зазначених в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 07.08.1984 року.
Отже, відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії з зарахуванням до страхового стажу позивача спірних періодів роботи з 28.10.1991 року по 23.12.1992 року та з 16.09.1993 року по 28.03.1995 року, викладена в листі від 19.09.2025 року є протиправною і вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Водночас, вимога про призначення призначеної з 20.07.2020 року пенсії за віком не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем порушено право позивача на перерахунок, а не призначення пенсії.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; фактична адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, викладене в листі від 19.09.2025 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії згідно її заяви від 27.08.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2025 року про перерахунок пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 28.10.1991 року по 23.12.1992 року та з 16.09.1993 року по 28.03.1995 року.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 15 січня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.Б. Голубова