ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31561/21 Суддя (судді) першої інстанції: Мінаєва Катерина Володимирівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, у якій просить суд:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови позивачу та його членам сім`ї у наданні пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п. п. 4, 5 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику війни;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву позивача про надання йому та членам його сім`ї, а саме дружині, сину та пасинку, пільг з оплати житлово-комунальних послуг та надати пільги з оплати житлово-комунальних послуг, передбачених п. п. 4, 5 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику війни.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.10.2021 позивач подав до Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації заяву з відповідними документами про внесення інформації про нього та членів його сім`ї (дружину, сина, пасинка) до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільгу для користування пільгами на житлово-комунальні послуги для постановки на квартирний облік за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 . На вказану заяву отримав відповідь про відмову з огляду на відсутність довідки про розмір доходів членів сім`ї за попередні 6 місяців. Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує його гарантії соціального захисту як учасника війни.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року суд залучив до участі у справі №640/31561/21 як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у наданні йому та членам його сім`ї пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику війни. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути документи ОСОБА_1 від 11.10.2021 про надання пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику війни, з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на 30 травня 2025 року ОСОБА_1 на обліку в Управлінні не перебуває, пільгами на оплату житлово-комунальних послуг не користується. Без належного звернення особи, Управління не має ані підстав, ані можливості розглядати заяву, призначати пільги чи вчиняти будь-які інші дії щодо конкретної особи. Таким чином, немає жодних підстав для визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправною, а також для зобов`язання його вчинити дії.
Апелянт вважає, що його дії є правомірними, у спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції; немає жодних підстав для визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року та від 21 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.10.2017, виданого Сєвєродонецьким УПСЗН Луганської області, є ветераном війни - учасником війни.
Позивач разом з дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_3 , пасинком ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
11.10.2021 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою з проханням внести до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги: ОСОБА_1 - пільговик, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - пасинок за їх місцем проживання: АДРЕСА_1 . Характеристика житлового приміщення: загальна площа 104,5 кв.м, опалювана площа 104,5 кв.м, будинок індивідуальний/багатоповерховий, кількість поверхів 20 (2 поверх).
Листом Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві від 19.10.2021 №100/06-10644 повідомлено, що заявник, його дружина, ОСОБА_2 та син, ОСОБА_3 , включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Одночасно поінформовано, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати житлово-комунальних послуг. Пільги з оплати житлово-комунальних послуг надаються за умови, що середньомісячний сукупний дохід осіб, які мають право на пільгу згідно із законодавчими актами, в розрахунку на одну особу не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (у 2021 році - 3180 гривень). Оскільки заявник не надав до Управління довідки про розмір доходів членів сім`ї за попередні 6 місяців до моменту звернення за нарахуванням пільг, встановити право на отримання заявником та його членами сім`ї пільг неможливо.
Вважаючи протиправною відмову у наданні пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п. п. 4, 5 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику війни, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що починаючи з 19.03.2019, при наданні пільг учасникам війни не враховується умова, яка була передбачена частиною шостою статті 14 Закону №3551-XII, згідно із якою розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців має не перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Посилання відповідача на норми Порядку №389, є безпідставними, оскільки Порядок був прийнятий на реалізацію приписів Закону №76-VIII, які визнані неконституційними. 
Повноваження щодо виплати житлових субсидій та їх призначення покладено на органи Пенсійного фонду постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 №1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» (далі - Постанова № 1041). 
Заперечення апелянта мотивовано тим, що станом на 30 травня 2025 року ОСОБА_1 на обліку в Управлінні не перебуває, пільгами на оплату житлово-комунальних послуг не користується. Без належного звернення особи, Управління не має ані підстав, ані можливості розглядати заяву, призначати пільги чи вчиняти будь-які інші дії щодо конкретної особи.
Надаючи оцінку наведеним доводам апелянта, судова колегія керується наступним.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 №1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України щодо надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу, згідно з якими повноваження надання житлових субсидій та пільг на оплату житловокомунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового і скрапленого газу передані Пенсійному фонду України.
Відповідно до абзацу другого пункту 9 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848, до 30.11.2022 включно призначення житлових субсидій здійснювались структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад.
Як встановлено судом, із заявою про призначення житлової субсидії позивач звернувся 11.10.2021, тому рішення за його заявою мало бути прийняте Управлінням соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві.
Разом з тим, надалі повноваження щодо виплати житлових субсидій та їх призначення покладено на органи Пенсійного фонду постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 №1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» (далі - Постанова № 1041). 
Згідно з пунктом 2 Постанови 1041 структурними підрозділами районних державних адміністрацій з питань соціального захисту населення до 01.01.2023 передаються органам Пенсійного фонду України пакети документів щодо звернень за призначенням житлових субсидій та наданням пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу, за якими не прийнято рішення станом на 30.11.2022.
Наведене свідчить про те, що пакет документів, який позивач подавав до Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві із зверненням за призначенням пільг на оплату житлово-комунальних послуг, мав бути переданий до органу Пенсійного фонду України. Водночас таких дій зроблено не було, що не є спірним.
Таким чином, покликання апелянта на ненадходження відповідного звернення від позивача, незважаючи на встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 №1041 обов`язок передачі відповідних пакетів документів щодо звернень за наданням пільг на оплату житлово-комунальних послуг, свідчить про непослідовність дій органу державної влади, що не може свідчити про дотримання державою принципу "належного урядування.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Тлумачення змісту статті 13 Конвенції надано Європейським судом з прав людини у низці рішень, зокрема: у рішенні від 29.06.2006 по справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом; у рішенні по справі "Дорани проти Ірландії" указано, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права; у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів" наголошено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними; у рішенні від 17.07.2008 по справі "Каіч та інші проти Хорватії" відображено, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту, позаяк протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Колегія суддів вважає необхідним також врахувати висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 04.07.2024 у справі «Кривченко та Олійник проти України», відповідно до яких право заявника на перерахунок його пенсії не може бути залежним від обміну інформацією між органами державної влади, таким чином практично унеможлививши отримання заявником належного йому перерахунку пенсії та не врахувавши суті його вимог.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не підлягає скасуванню.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині позовних вимог, що залишені судом першої інстанції без задоволення, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 311, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

Т.Р. Вівдиченко