ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року
м. Київ

справа № 344/6220/24
провадження № 61-11236св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 

учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 , 
заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2024 року у складі судді Кіндратишин Л. Р. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2024 року у складі колегії суддів Бойчука І. В., Пнівчук О. В., Мальцевої Є. Є.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Короткий зміст заявлених вимог 

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту зміни її прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».

В обґрунтування заяви вказала, що в 1987 році вона закінчила медичне училище № 1 в м. Ленінград за спеціальністю фельдшер-лаборант та 30 червня 1987 року отримала диплом НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_2 . Її попереднє прізвище в шлюбі було ОСОБА_3 .

Станом на тепер потрібно підтвердити, що диплом видано саме їй, оскільки прізвище в ньому і в паспорті відрізняється. На теперішній час її прізвище ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 25 вересня 2013 року.

Відповідно до свідоцтва про народження від 15 серпня 2023 року серії НОМЕР_3 її дівоче прізвище, ім`я та по-батькові було ОСОБА_5 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 в Тернопільській області, Борщівський район, с. Гермаківка.

ОСОБА_1 02 жовтня 2023 року звернулася із заявою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням видачі витягу про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , однак 23 жовтня 2023 року отримала відповідь, що надати такий витяг не можуть.

Заявник просила суд встановити факт зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » з дати реєстрації шлюбу 28 червня 1987 року, зареєстрованого у палаці одружень № 2 виконкому Ленінградської (зараз Санкт-Петербург) міської ради, актовий запис № 3857.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалою від 30 квітня 2024 року, яку Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 26 червня 2024 року залишив без змін, закрив провадження у цій справі.

Ухвала місцевого суду, з якою погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що факт зміни прізвища фіксується актовим записом, в даному випадку про укладення шлюбу, його розірвання, що не є правовстановлюючим документом, а є документом, який фіксує певні дії та події. Також, аналіз змісту заяви свідчить про те, що заявник фактично просить встановити факт тотожності особи, що суперечить вимогам статті 315 ЦПК України. Наведене виключає можливість розгляду даної заяви в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження в справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2024 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 30 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

29 жовтня 2024 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

В касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі зазначається, що у зв`язку з військовим вторгненням російської федерації в Україну отримати будь-які документи для підтвердження юридичних фактів від органів державної влади російської федерації неможливо.

Скаржник вказує, що не має змоги отримати документи, які підтверджують зміну її прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » та позбавлена можливості врегулювати дане питання в позасудовому порядку, тому змушена звертатися до суду з заявою про встановлення факту зміни її прізвища без встановлення якого вона не матиме змоги підтвердити свій диплом, а в подальшому реалізувати свої спадкові права.

Доводи інших учасників справи

Заінтересована особане надіслала відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи

Суд встановив що відповідно до свідоцтва про народження від 15 серпня 2023 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 в Тернопільській області, Борщівський район, с. Гермаківка (а. с. 5).

У 1987 році вона закінчила медичне училище № 1 в м. Ленінград за спеціальністю фельдшер-лаборант та 30 червня 1987 року отримала диплом НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_6 (а. с. 9).

Згідно із повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу від 15 серпня 2023 року серії НОМЕР_4 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 17 червня 2003 року було розірвано і попереднє прізвище ОСОБА_1 було ОСОБА_1 (а. с. 7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 25 вересня 2013 року серії НОМЕР_2 відомо, що 25 вересня 2013 року відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Калушу реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області зареєстрував шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Прізвище після державної реєстрації чоловіка і дружини ОСОБА_4 (а. с. 6).

02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про видачу витягу про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » (а. с. 19).

Вказаний відділ листом від 27 жовтня 2023 року за № 1531/32.15.6-24 повідомив ОСОБА_1 , що витяг про шлюб на ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , який зареєстрований за № 3857 від 28 червня 1987 року у палаці одружень № 2 виконкому Ленінградської міської ради російської федерації, видати не може відповідно до листа Міністерства юстиції України від 21 березня 2022 року № 25814/12.1.1/32-22 щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту (а. с. 20).

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За загальним правилом окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У пункті 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 

Згідно із статтею 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Заявниками в окремому провадженні є особи, які звертаються до суду з метою встановлення або підтвердження юридичних фактів, необхідних для реалізації їхніх прав та законних інтересів, а також для підтвердження наявності чи відсутності беззаперечних прав.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 викладено висновок, згідно якого справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суд, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суд мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16.

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Відповідно до частин першої, другої статті 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження (частина перша статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно із усталеною судовою практикою при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів цивільного стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документа, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, обґрунтовано виходив з того, що факт зміни прізвища підтверджується актовими записами цивільного стану про укладення та розірвання шлюбу. Такі документи не є правовстановлюючими, а лише фіксують відповідні події та юридичні акти, що відбулися у житті особи.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що заявник фактично просить суд встановити факт тотожності особи з метою підтвердження належності їй диплома про освіту. Однак встановлення тотожності особи не належить до переліку юридичних фактів, які можуть встановлюватися у порядку окремого провадження відповідно до статті 315 ЦПК України. Саме тому суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про неможливість розгляду такої заяви в межах цивільного судочинства та, як наслідок, про необхідність закриття провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що без судового встановлення факту зміни прізвища заявник нібито позбавлена можливості підтвердити належність диплома, а в подальшому реалізувати спадкові права, не можуть бути прийняті як обґрунтовані.
У своїй заяві ОСОБА_1 не навела конкретних юридичних фактів, що підлягають встановленню та від яких безпосередньо залежало б виникнення, зміна або припинення її суб`єктивних прав. Вона послалася лише на практичні труднощі у підтвердженні диплома, але не зазначила, для якої саме юридичної мети необхідне встановлення судом відповідного факту, а також яким чином встановлення факту впливатиме на реалізацію її спадкових прав.

За таких обставин суди обґрунтовано дійшли висновку, що вимоги заявника не відповідають предмету окремого провадження, а підстави для судового встановлення факту, що має юридичне значення, відсутні.

Водночас Верховний Суд зазначає, що закриття провадження у цій справі не позбавляє скаржника права на судовий захист. У такому випадку предметом звернення до суду може бути не встановлення факту тотожності особи, а встановлення факту реєстрації шлюбу. Подібний спосіб захисту застосовується судами у разі, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно із частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведені норми процесуального законодавства, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 294, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	А. І. Грушицький  І. В. Литвиненко  Є. В. Петров