П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/20919/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Окис Тетяна Олександрівна 
Суддя-доповідач: Капустинський М.М. 
09 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області) від 21 травня 2025 року про відмову в перерахунку пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з 14 травня 2025 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, у перерахунку пенсії відмовлено, оскільки не підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки до 01 січня 1993 року. Таку відмову позивач уважає протиправною, оскільки серед долучених до заяви про призначення пенсії документів подав посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи та акт сусідів, який підтверджує, що на вихідні, святкові та щорічні літні та двотижневі зимові канікули він проживав разом з мамою в с. Радогоща, що знаходиться у зоні гарантованого добровільного відселення.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
19.12.2025 року на адресу суду надійшов відзив, у якому ГУ ПФУ в Житомирській області вказує, що у зв`язку з тим, що позивачем не дотримано встановленого порядку підтвердження часу роботи/проживання у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до вимог статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-ІV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, правові підстави для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відсутні.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи в їх сукупності та проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії серії НОМЕР_1 , видане 26 січня 2022 року. Зазначене посвідчення є посвідченням нового зразка виданого замість попередньо посвідчення від 26.10.1994 серії НОМЕР_2 (3 категорія). 
З жовтня 2020 року позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирські області та отримує пенсію по інвалідності.
14 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії, в якій просив призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Разом із зазначеною заявою позивач серед іншого подав, зокрема, копію посвідчення серії НОМЕР_1 ; довідку Будо-Літківського Старостанського округу виконавчого комітету Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 09 жовтня 2024 року №408 та довідку Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 11 жовтня 2024 року №2640.
Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області №066250003071 від 21 травня 2025 року відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки станом на 01 січня 1993 року заявник проживав в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 6 місяців 15 днів.
Листом від 23 травня 2025 року №0600-0211-8/47002 відповідач повідомило позивача про прийняте ним 21 травня 2025 року рішення.
Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач 25 жовтня 2024 року досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону України №1058-IV, з урахуванням зменшення пенсійного віку (54 роки), має необхідний страховий стаж (понад 26 роки), однак не підтвердив факт проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, а відтак не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону України №796-XII.
Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Положеннями ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Особам, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, держава надає певні гарантії та пільги, зокрема, щодо зменшення пенсійного віку. Основним нормативно-правовим актом, що регулює дане питання, є Закон України від 28.02.1991 №796-ХП "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ), про що зазначено в ст.15 Закону України про «Пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХП ( далі - Закон №1788-ХП).
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені у статті 55 Закону №796-ХІІ, частиною першою якої передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ позивачем досягнуті всі умови для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, а саме:
- має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується наявним посвідченням постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ої категорії, копія якого міститься у матеріалах справи;
- досяг відповідного пільгового віку (54 роки) та набув необхідного страхового стажу, що не заперечується Відповідачем;
- має право на початкову величину зменшення пенсійного віку на 3 роки, так як постійно проживав у радіаційній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 р.; проживав в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року більше 3-х років, що дало йому право набути статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та отримати посвідчення постраждалого; 
- проживає в зоні гарантованого добровільного відселення більше 30 років.
Згідно п.3 ст.11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Пунктом 5 частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Проживання на день (момент) аварії та не менше 3-х років станом на 01.01.1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення надало позивачу право набути статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримати 26.10.1994 року посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_2 у відповідності до вимог, діючого на той момент, Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501.
Громадянам які постійно проживали або працювали в зоні гарантованого добровільного відселення посвідчення видавались на підставі довідки встановленого зразка згідно додатку 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (який був чинний на момент видачі позивачеві посвідчення категорії 3). Дана довідка містила умову що станом на 01 січня 1993 року особа прожила або відпрацювала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3-х років.
Верховним судом в постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20 зроблено висновок: «питання проживання позивачем не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні йому статусу потерпілої особи».
Такий статус позивач має.
При видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії відповідною комісією перевірені необхідні документи для встановлення вказаного статусу, що підтверджує той факт, що станом на 01.01.1993р позивач прожив в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Обставини видачі позивачу посвідчення як потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 3) Відповідачем не оспорюється, чорнобильське посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому законом порядку, статус позивача, як потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи також не оскаржувався.
Статтею 14 Закону №796-ХП передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років, категорія 3.
Згідно а частинами третьою-четвертою статті 15 Закону №796-ХП підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEС а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.
Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорія - 3), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на І січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового! відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
Згідно з пунктом 10 Порядку видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі працівникам підприємств і організацій розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.
Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що саме посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Отже, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), у позивача випадку, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993 р.
При цьому, єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-3, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а, від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20 що в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають враховуватись судом при вирішенні даної справи.
У постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а, у п. 27 зазначено:
«З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-Х1К зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи».
Крім того, Позивачем надані докази та підтверджено фактичне проживання в зоні гарантованого добровільного відселення більше трьох років станом на 01.01.1993 року.
Так судом першої інстанції не взято до уваги, що в період, не зайнятий навчанням в Вінницькому педагогічному інституті, він на вихідних (субота-неділя), святкових та щорічних літніх та двотижневих зимових канікулах проживав разом з мамою в селі Радогоща, Коростенського (Лугинського) району (зона гарантованого добровільного відселення), яка одна виховувала позивача і потребувала допомоги по господарству.
Архівною довідкою від 09.10.2024 №28/957 Вінницького державного педагогічного університету (правонаступника Вінницького державного педагогічного інституту) підтверджена кількість та тривалість зимових та літніх канікул.
Про проживання в період вільний від навчального процесу є свідчення сусідів, які оформлені відповідним актом засвідченим старостою.
Таким чином, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії підтверджує факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років, та, наявність відповідного стажу, що не заперечується Відповідачем, що надає позивачу право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону № 796-ХІІ.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із цим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. 

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову. Адміністративний ОСОБА_1 позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код СДРПОУ 13559341) від 21.05.2025 року, про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 у перерахунку пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» шляхом здійснення перерахунку пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», з 14.05.2025 року. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.