справа № 208/11794/24 
№ провадження 2-др/208/1/26 

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України

09 лютого 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Кам`янського у складі:
головуючого судді – Гречаної В.Г., 
за участі секретаря судового засідання – Агеєвої В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області, заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Єсіпової К.В., про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 208/11794/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Заводського районного суду міста Кам`янського перебувала цивільна справа № 208/11794/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Рішенням суду від 22.12.2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення – відмовлено.
22.12.2025 року адвокат Єсіпова К.В., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , подала через систему «Електронний суд» заяву про стягнення правничих витрат, яке зареєстровано канцелярією суду 23.12.2025 року за номером 34166.
23.12.2025 року адвокат Єсіпова К.В. до суду подала аналогічну заяву.
30.12.2025 року адвокат Єсіпова К.В. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування заяви зазначила, що 22 грудня 2025 року справа була розглянута із постановленням рішення у справі, в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Станом на 22.12.2025 року відповідач витратив на надання правничої допомоги, яка полягала у консультуванні, складанні процесуальних документів, та прибутті представника до суду в призначений до розгляду час – 23500 грн., оскільки справа була складною, розглядалась за правилами загального позовного провадження, а судовий розгляд був досить тривалим. Визначена сума збитків, визначена вище, яку відповідач змушена нести з вини позивача, є значною для неї, та її витрата суттєво впливає на її бюджет, оскільки відповідачка є пенсіонеркою, в силу свого віку не працює, та не отримує додаткових доходів, окрім пенсійного забезпечення.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.01.2026 року, заяву передано до провадження судді Гречаній В.Г.
Ухвалою суду від 12.01.2026 року дану заяву призначено до розгляду у судовому засіданні.
21.01.2026 року адвокат Іванченко А.Л., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , подала до суду заяву щодо надання можливості ознайомитись з матеріалами зазначеної справи.
22.01.2026 року від Дніпровського апеляційного суду до суду надійшла ухвала про витребування справи 208/11794/24.
26.01.2026 року адвокат Іванченко А.Л. подала до суду заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення. Зазначила, що відповідач 23 грудня 2025 року (після судових дебатів та після ухвалення рішення) подав до суду заяву про стягнення правничих витрат. Відповідно до ч.8 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду . Судові дебати у справі № 208/11794/24 відбулися 16 грудня 2025 року (22.12.2025 – було оголошено рішення суду). Заяви, передбаченої ч.8 ст. 141 ЦПК України, а саме: про стягнення витрат, пов`язаних із розглядом справи та надання доказів про ці витрати протягом 5 днів після ухалення рішення, сторона відповідача не надавала до судових дебатів. А отже, заява відповідача про стягнення правничих витрат мала бути залишена судом без розгляду. У даній справі відповідач не заявляв до закінчення судових дебатів вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу та не просив суд вирішити це питання після ухвалення рішення. Отже, подання відповідачем заяви про стягнення витрат на правничу допомогу вперше після ухвалення рішення суду, навіть у межах п`ятиденного строку, суперечить вимогам статті 141 ЦПК України та не створює правових підстав для їх стягнення. Зазначила, що наданий представником відповідача договір про надання правничої допомоги не містить визначеної вартості правничої послуги, зокрема ціни за судове засідання та відзив, додаткові угоди щодо конкретного переліку і вартості таких послуг відсутні, а поданий акт виконаних робіт не дає можливості встановити реальний та обґрунтований розмір витрат, у зв`язку з чим заявлена сума є недоведеною та не підлягає стягненню. Заява відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу подана з порушенням вимог статей 136, 141 та 270 ЦПК України, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.
05.02.2026 року адвокат Єсіпова К.В. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, у якій просить розгляд заяви проводити без участі заявника, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.
05.02.2026 року у судовому засіданні адвокат Іванченко А.Л. зазначила, що судові дебати відбулись 16.12.2025 року, сторона відповідача повинна була наголосити щодо стягнення судових витрат. Але дана заява до закінчення судових дебатів не була подана. Наголосила на пропущені строку подачі відповідної заяви. Також зазначила, що адвокат подала договір та акт виконаних робіт. У договорі не зазначено ціну послуг, акт виконаних робіт не є встановлюючим документом. Зазначила, що додаткове рішення ухвалюється, якщо дане питання не вирішено судом при ухваленні рішення. Стороною відповідача не ставилось дане питання. Просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
05.02.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно до доданих до заяви документі вбачається наступне.
14.01.2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Єсіповою Катериною В`чеславівною укладено договір про надання послуг консультування та правничої допомоги адвоката. 
Відповідно до акту виконаних робіт від 22.12.2025 року надано наступні послуги: 
-Консультація з приводу подачі до суду позовної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення – 1 година – 500 грн.,
-Складання та подання до суду відзиву на позовну заяву про встановлення факту, ощ має юридичне значення – 3 години – 3000,00 грн.,
-Відвідування суду у призначений день і час,участь у судових засіданнях (15.01.2025 р., 20.02.2025 р., 17.03.2025 р., 16.04.2025 р., 13.05.2025 р., 12.06.2025 р., 11.07.2025 р., 08.10.2025 р., 17.11.2025 р., 16.12.2025 р.) – всього 20000,00 грн.
Всього до сплати 23500,00 грн.
Відповідно до квитанції до прибуткового ордера № б/н від 22.12.2025 року, прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору від 14.01.2025 року суму у розмірі 23500,00 грн.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2 статті 270 ЦПК України).
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.
У наведеній правовій нормі міститься виключний перелік умов, за наявності яких суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення. Тлумачення частин 1 та 2 статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини 1 статті 264 цього Кодексу. Перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 760/34441/19-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що за загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі №911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21, від 14 липня 2021 року у справі № 761/15741/17, від 26 липня 2023 року у справі № 754/4352/21, від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).
Таким чином, за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, суд має право ухвалити додаткове рішення або постановити ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення (частина 5 статті 270 ЦПК України).
Відповідно до відзиву на позовну заяву, подану адвокатом Єсіповою К.В. 20.02.2025 року, вбачається, що остання зазначила, що відповідач вимушена нести правничі витрати, які вона бажає стягнути з позивача. Розмір правничих витрат у справі може скласти орієнтовно 10000-15000 грн., більш детальний опис правничих послуг буде надано до суду пізніше, у зв`язку з їх фактичних понесенням.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012року (далі Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VIвидами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:
1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);
2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);
3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);
4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З наведеного вище встановлено, що сторона відповідача задовго до закінчення судових дебатів заявила свою вимогу щодо стягнення витрат на правову допомогу, із зазначенням, що більш детальний опис правничих послуг буде надано пізніше, у зв`язку з фактичним понесенням.
У строк, зазначений ст. 141 ЦПК України, адвокат Єсіпова К.В. подала до суду заяву із зазначенням суми витрат на правничу допомогу.
Так як питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесену стороною відповідача, судом у рішенні суду від 22.12.2025 року не вирішено, адвокат Єсіпова К.В. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.
Стороною відповідача доведено понесені витрати на правову допомогу у розмірі 23500,00 грн. наступними документами: договір про надання послуг консультування та правничої допомоги адвоката від 14.01.2025 року, актом виконаних робіт від 22.12.2025 року та квитанцією до прибуткового касового ордера від 22.12.2025 року.
Отже, з урахуванням вищенаведених норм та доказів, враховуючи складність та тривалість розгляду зазначеної справи, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23500 (двадцять три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, а отже заява представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Єсіпової К.В., про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 76, 127, 141, 259, 260, 263-268 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Єсіпової К.В., про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 208/11794/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,  - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 :
-23500 (двадцять три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок - витрати на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua. 
Повний текст додаткового рішення складено та проголошено 09.02.2026 року о 16:45 год.

Суддя В.Г.Гречана