Справа №592/18901/24
Провадження №2/592/109/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ      
28 січня 2026 року           м.Суми 
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю: секретаря судового засідання Глазько С. О. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

15.11.2024 представник товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” за довіреністю Тараненко Артем Ігорович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 та свої вимоги обґрунтував тим, що 02.11.2021 товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” та відповідачка уклали кредитний договір № 547162153 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту був підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Відразу після вчинених дій відповідачки, 02.11.2021 товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” перерахувало грошові кошти в сумі 6500,00 грн. на її банківську карту № НОМЕР_1 , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що вона прийняла пропозицію кредитодавця – товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” . Зокрема, на підтвердження цієї інформації представником позивача було долучено документ, виданий та підписаний акціонерним товариством “ТАСКОМБАНК” (банк, що здійснював платіж) , зі змісту якого вбачається, що операція по перерахуванню коштів була успішною та кошти були зараховані на картковий рахунок боржника. 28.11.2018 товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” (клієнт) та товариство з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” (фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. 28.11.2019 товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” та товариство з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” уклали додаткову угоду № 19, згідно якій строк дії договору було продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між клієнтом та фактором було укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 було викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 167 від 04.01.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього) , товариство з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 16753,10 грн. . Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме: з 28.11.2018 до 31.12.2024. Відповідно, товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” відступило дійсне право вимоги товариству з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” , оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним договором № 547162153 від 02.11.2021 перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” 04.01.2022, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 167. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Зокрема, на підтвердження переходу права вимоги представником позивача було долучено довідку, видану товариством з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” , що підтверджує перехід права вимоги за кредитним договором № 547162153 від 02.11.2021 до товариства з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” . 30.10.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” та товариством з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” було укладено договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024. 30.09.2024 товариство з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” та позивач уклали договір факторингу № 3009/24, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору (п. 4.1) . Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 від товариства з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 26438,10 грн. . Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30.09.2024. Загальна сума заборгованості, на момент подання до суду позовної заяви, за кредитним договором № 547162153 від 02.11.2021, становить 26438,10 грн. , яка складається з наступного: 6500,00 грн. – заборгованість по кредиту; 19938,10 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 547162153 від 02.11.2021 у розмірі 26438,10 грн. , судовий збір у розмірі 2422,40 грн. , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. (вхідний № 44054/24 від 15.11.2024) (а. с. 1-17) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2024 у справі № 592/18901/24, провадження № 2/592/3048/24 було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” (м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10, код ЄДРПОУ 43541163) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи було ухвалено проводити в судовому засіданні, яке відбудеться 24.02.2025 о 09:00 в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12, зала судових засідань № 11 з повідомленням сторін) . Було ухвалено встановити відповідачці строк п`ятнадцять днів з дня вручення їй цієї ухвали, протягом якого вона має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду відповідачка зобов`язана надіслати іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів. Було ухвалено роз`яснити відповідачці, що в разі ненадання нею відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідачка має право пред`явити зустрічний позов до позивача. Було ухвалено встановити позивачу строк три дні з дня отримання копії відзиву, протягом якого він має право подати суду відповідь на відзив, передбачену ст. 179 ЦПК України, до якої застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Одночасно з поданням суду відповіді на відзив позивач зобов`язаний її копію надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено встановити відповідачці строк три дні з дня отримання відповіді на відзив, протягом якого вона має право подати суду заперечення, передбачене ст. 180 ЦПК України, до якого застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Копію заперечення і доданих до нього одночасно з поданням його суду відповідачка повинна надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 02.12.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123417138) (а. с. 102) .
11.03.2025 представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Ейсмонт Євген Анатолійович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Він зазначив про те, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у виді не укладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідачки на момент укладення договору факторингу не існувало. Із наведеного вище слідує, що вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у товариства з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” до відповідачки на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не було, і сторони не могли передбачити, що 07.08.2021 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачкою. Враховуючи те, що позивачем не було доведено факту переходу права вимоги до відповідачки за кредитним договором на першому етапі, а саме: від первісного кредитора товариства з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” до товариства з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” , відтак наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього фактора, а саме: до товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” . Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Ейсмонт Є. А. зазначив про те, що неможливо визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором наданий представником позивача витяг з реєстру боржників № 167 від 04.01.2021, зважаючи на те, що у цьому витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що були сплачені відповідачкою в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. Щодо переходу права вимоги від товариства з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” до позивача представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Ейсмонт Є. А. зазначив наступне. За відступлення права вимоги товариство з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” повинно було сплатити товариству з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” суму фінансування. Проте, доказів на підтвердження сплати якої за отримання права вимоги до ОСОБА_2 матеріали позову не містять. З наведеного слідує, що представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідачки від первісного кредитора, а саме: від товариства з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” до кредитора, тобто до товариства з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” . Відповідно представник позивача не довів перехід права вимоги від товариства з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” до товариства з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” та від товариства з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” до “Юніт Капітал” , тобто не довів перехід права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є його процесуальним обов`язком. З урахуванням вищезазначеного, оскільки позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за кредитним договором № 547162153 від 02.11.2021, відтак в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за цим договором з відповідачки на користь позивача слід відмовити в повному обсязі. Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Ейсмонт Є. А. просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (вхідний № 9285/25 від 11.02.2025) (а. с. 111-113) .
17.03.2025 представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” за довіреністю Тараненко А. І. надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що він заперечує проти доводів відповідачки та просить суд позов товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі (вхідний № 10099/25 від 17.03.2025) (а. с. 120-132) .
14.04.2025 представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Ейсмонт Є. А. надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (вхідний № 14395/25 від 14.04.2025) (а. с. 139-141) .
28.08.2025 представниця позивача товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” за довіреністю Хлопкова Марія Сергіївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми додаткові пояснення у справі, в яких вона просила задовольнити позов у повному обсязі (вхідний № 34038/25 від 28.08.2025) (а. с. 158-161) .
17.12.2025 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Ейсмонт Є. А. надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми додаткові пояснення у справі, в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (вхідний № 43369/25 від 17.12.2025) (а. с. 172-174) .
19.12.2025 представниця позивача товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” за довіреністю Хлопкова Марія Сергіївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми додаткові пояснення у справі, в яких вона просила задовольнити позов у повному обсязі (вхідний № 49844/25 від 19.12.2025) (а. с. 181-183) .
Дослідивши та перевіривши матеріали судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.
Ч. 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Під час судового розгляду було встановлено, що 02.11.2021 товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” та відповідачка уклали кредитний договір № 547162153 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідно до п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у виді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.
Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України) .
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних) , у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) .
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про електрону комерцію” зазначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/675-19#Text) .
Відповідно до положень ст. 11 Закону України “Про електрону комерцію” електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч. 5 ст.11 Закону України “Про електрону комерцію” пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України “Про електрону комерцію” визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис” (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/852-15/comp20090204) , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Ст. 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України) .
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91519911) , від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88401593) , від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92120372) .
В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України “Про електрону комерцію” моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис” , за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі “логін-пароль”, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України) .
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Ст. 11 Закону України “Про електрону комерцію” передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
З наданого представником позивача алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.
Отже, підписуючи пропозицію укласти договір (оферта) позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір кредитної лінії № 547162153 від 02.11.2021 підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджує укладання між сторонами правочинів.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19 ((https://reyestr.court.gov.ua/Review/88401593) , від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91519911) , від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94102130) .
Отже, судовим розглядом було встановлено, що кредитний договір, укладений у формі електронного документу, із застосуванням одноразового паролю-ідентифікатора, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачем не був би укладений. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідачки у цій частині.
Крім того договір та його умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Матеріали справи не містять доказів та відповідачкою не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відразу після вчинених дій відповідачки, 02.11.2021 товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” перерахувало грошові кошти в сумі 6500,00 грн. на її банківську карту № № НОМЕР_1 .
Зокрема, на підтвердження обставин перерахування коштів було долучено документ, виданий та підписаний акціонерним товариством “ТАСКОМБАНК” (банк, що здійснював платіж) , зі змісту якого вбачається, що операція по перерахування коштів була успішною та кошти були зараховані на картковий рахунок боржника.
28.11.2018 товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” (клієнт) та товариство з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” (фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019.
28.11.2019 товариство з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” та товариство з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору було продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін.
31.12.2020 між клієнтом та фактором було укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк дії договору до 31.12.2021.
31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 (а. с. 63-зворот) .
При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.
31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 (а. с. 64) . 
При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.
31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024.
П. 2.1. розд. 2 (предмет договору) договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
30.10.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” та товариством з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” було укладено договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024.
30.09.2024 товариство з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” та позивач уклали договір факторингу № 3009/24, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 від товариства з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 26438,10 грн. .
20.08.2024 товариство з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” та позивач уклали договір факторингу № 200824, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором.
За твердженням позивача у зв`язку з неповерненням коштів заборгованість відповідачки на момент подання позовної заяви, за кредитним договором № 547162153 від 02.11.2021 становить 26438,10 грн. , яка складається з наступного: 6500,00 грн. – заборгованість по кредиту; 19938,10 грн. – заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним представником товариства з обмеженою відповідальністю “Манівео Швидка фінансова допомога” (а. с. 9) .
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
За нормами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України) .
Згідно ст. ст. 627, 629 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 1046, ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення § 1 гл. 71 “Позика. Кредит. Банківський вклад” ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України) .
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України) . Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України) . Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
За змістом ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) , а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) .
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) , а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) . Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
В зазначеній нормі права мова йдеться про право грошової вимоги, яке не можна ототожнювати із зобов`язанням боржника, оскільки, право вимоги є похідним наслідком, що виникає через невиконання боржником певного грошового зобов`язання.
З вказаного слідує, що право вимоги не може існувати саме по собі.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України “Про фінансові послуги та фінансові компанії” факторинг є видом фінансової послуги (zakon.rada.gov.ua/laws/show/1953-20) .
Відповідно до ст. 9 вказаного Закону фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань, за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами.
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом України “Про фінансові послуги та фінансові компанії” умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, провадження № 12-97гс18 вказано про те, що визначальною ознакою договору факторингу є суб`єктний склад його учасників. Так, суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: - клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України) ; - фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України) ; - боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором, що вбачається із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ст. 350 ГК України (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76860058) .
У справі за вказаним позовом договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” та товариством з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” , договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” та товариством з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” , договір факторингу № 200824 від 20.08.2024, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю “ФК “Онлайн Фінанс” та товариством з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” , за наслідком якого в подальшому товариство з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” набуло право вимоги до відповідачки, не враховує інтереси боржника в справі ОСОБА_4 , оскільки на момент укладення договору факторингу у неї не існувало грошових зобов`язань, за якими могло б в майбутньому виникнути право вимоги. Самі договори факторингу не містять умов, за яких їх дія поширюється на кредитні договори, що виникли після їх укладення.
Натомість, умовами зазначених договорів передбачено, що предметом договору є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Тобто, його дія вичерпується відступленням права вимоги щодо визначених реєстром зобов`язань, і не поширюється на інші грошові зобов`язання.
У постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100816756) , від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, провадження № 61-13587св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98000269) , від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, провадження № 61-18551св19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98911426) , від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99926422) викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 № 905/306/17 надано висновок про те, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК України) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100816756) .
В постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114552312) .
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, провадження № 61-13587св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98000269) , від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, провадження № 61-18551св19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98911426) , від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 ((https://reyestr.court.gov.ua/Review/99926422) тощо) .
Представником позивача не було надано суду жодних доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28.11.2018, від 05.08.2020 та від 20.08.2024.
Таким чином, представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” не надав суду доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі, а тому не має права вимагати від відповідачки сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
За таких обставин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:       Ігор БИЧКОВ