ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25317/19 Суддя (судді) першої інстанції: О.В. Захарова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Кузьменка В.В.,
Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора, Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №2, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просив:
визнати протиправними та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 19.11.2019 №1625ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 22 листопада 2019 року;
поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України в органі прокуратури (ідентифікаційний код 00034051) або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 22 листопада 2019 року.
скасувати рішення № 8 від 13.11.2019 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» кадрової комісії № 2.
стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.11.2019 по дату винесення судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ Генеральної прокуратури України від 19.11.2019 №1625ц, яким його звільнено з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату ДБР, видано з порушенням вимог чинного законодавства та без належних правових підстав.
Позивач вказав, що правовою основою для його звільнення визначено пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», яким передбачено три самостійні підстави звільнення прокурора: у разі ліквідації органу прокуратури, його реорганізації або скорочення кількості прокурорів. Проте в оскаржуваному наказі не конкретизовано, яка саме з цих підстав стала підставою звільнення, що створює стан правової невизначеності.
Крім того, позивач зазначив, що станом на дату звільнення орган, у якому він обіймав посаду - Генеральна прокуратура України, не перебував у стані ліквідації чи реорганізації, а також не приймалося рішення про скорочення кількості прокурорів, зокрема в департаменті, де працював позивач. Про це свідчать як відкриті дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, так і відсутність офіційних публікацій про створення нового органу - Офісу Генерального прокурора.
Також, за твердженням позивача, у наказі про звільнення міститься посилання на рішення від 13.11.2019 № 8 кадрової комісії № 2 щодо неуспішного проходження атестації, однак з цим рішенням він був ознайомлений вже після звільнення, що унеможливило реалізацію права на його оскарження. Більше того, саме це рішення, а не одна з передбачених законом підстав, фактично було використане як обґрунтування звільнення.
Позивач наголосив, що порядок проходження атестації, який покладено в основу процедури звільнення, не передбачає тестування на так звані «загальні здібності та навички», не передбачений ані Законом «Про прокуратуру», ані іншими законами України. Більше того, результат першого етапу атестації був ним успішно складений.
На думку позивача, звільнення відбулося у порушення конституційних гарантій права на працю, правових засад проходження публічної служби, принципів верховенства права, юридичної визначеності. Оспорюваний наказ, на переконання позивача, не відповідає вимогам ст. 19 Конституції України, оскільки виданий без чітко визначеної правової підстави та в порушення спеціального порядку, передбаченого статтями 60 і 62 Закону України «Про прокуратуру».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2020 залучено до участі у справі співвідповідача у справі - Генерального прокурора; залучено співвідповідача - кадрову комісію Офісу Генерального прокурора №2; замінено Генеральну прокуратуру України на належного відповідача - Офіс Генерального прокурора; ухвалено розгляд справи розпочати спочатку.
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва, справу №640/14527/22 передано для розгляду до Луганського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року прийнято до провадження справу, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 14.01.2026.
01.10.2025, під № 26409 до суду від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу.
06.10.2025, під № 26900 апелянтом подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 2012 року працював на різних посадах в органах прокуратури, з 21.03.2019 відповідно до наказу Генерального прокурора України № 182 ц від 21.03.2019 призначений на посаду прокурора Першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.
09 жовтня 2019 року позивач подав Генеральному прокурору заяву про переведення його на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.
23 жовтня 2019 року позивачем успішно складено іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (перший етап атестації), у зв`язку з чим його допущено до наступного етапу атестації у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
За результатами іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (другий етап атестації), позивач набрав 86 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (93 бали).
Відповідно до відомості про результати тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 набрав середній арифметичний бал - 86, про що він погодився та поставив особистий підпис.
13 листопада 2019 року Кадрова комісія №2 прийняла рішення №8 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки», згідно з яким позивач за результатами іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички набрав 86 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, він не допускається до етапу проходження співбесіди. У зв`язку з цим прокурор першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.
Наказом Генерального прокурора від 19.11.2019 № 1625ц позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 22 листопада 2019 року. Підставою для видання цього наказу зазначено рішення №8 від 13.11.2019 кадрової комісії №2.
Наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що за результатами проходження позивачем другого етапу атестації, позивач набрав 86 з мінімально необхідних 93 балів, при цьому, в оскаржуваному рішенні кадрової комісії відповідно до вимог пункту 12 Порядку № 233, було зазначено мотиви та обставини, що вплинули на його прийняття, а саме - набрання позивачем менше прохідного балу для успішного складання іспиту. Будь-яких інших обґрунтувань чи наведення мотивів, ураховуючи специфіку складення іспиту у формі анонімного тестування, таке рішення не потребує, тому звільнення позивача здійснено правомірно.
Апелянт наголошує на тому, що:
- суд першої інстанції без належного правового обґрунтування фактично погодився з безпідставними доводами відповідача, механічно відтворивши їх у рішенні, не надавши належної правової оцінки його діям або бездіяльності;
- під час ознайомлення з матеріалами справи, а саме том 1, арк. 196 (відомість про результати тестування) та арк. 197 (рішення № 8 кадрової комісії №2 від 13.11.2019 року) на ньому взагалі відсутні будь які данні про їх засвідчення. Тобто, суд навіть не пересвідчився в цьому, та в рішенні суду вказала данні, які не відповідають дійсності;
- позивач вважає доводи суду, що оригінали документів щодо проходження прокурорами атестації були знищені, не дають підстав вважати, що копії таких доказів, які було надано відповідачами під час розгляду справи, у розумінні статті 74 КАС України, є недопустимими грубим порушення норм КАС України;
- під час розгляду справи судом не було з`ясовано та не надано належної правової оцінки таким обставинам: грубому порушенню відповідачем строків подання відзиву; відсутності належних повноважень у представника відповідача; відсутності передбачених законом підстав для звільнення позивача; порушенню права позивача на оскарження рішення Кадрової комісії № 2; невідповідності наказу про звільнення вимогам Закону України «Про прокуратуру» щодо допустимих підстав для звільнення прокурора; факту звільнення позивача з посади, яку він фактично не обіймав; відсутності належних доказів з боку відповідача; факту синхронного знищенню матеріалів атестації прокурорів та слідчих, у тому числі Офісом Генерального прокурора та юридичними особами, залученими до процесу атестації, що відбулося в період, коли Генеральний прокурор набув статусу відповідача у справі; недопустимості доказів, долучених до відзиву відповідача, як таких, що не підтверджують правомірність видання наказу про звільнення позивача; рішенню Конституційного суду України від 18.12.2024 у справі № 11-з(ІІ)/2024, в якому п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» визнано неконституційним ще до розгляду по суті Луганським окружним адміністративним судом цієї справи; факту не вмотивованості рішення кадрової комісії № 2 Офісу Генерального прокурора.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України «Про прокуратуру» визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Статтею 4 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі також - Закон № 1697-VII) установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом № 113-IX, який діє з 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону № 1697-VII були внесені зміни.
Статтею 14 Закону № 1697-VII, у зв`язку із внесенням до неї змін Законом № 113-ІХ передбачено скорочення кількості прокурорів органів прокуратури. Зокрема, змінами, унесеними законодавцем, установлено, що загальна чисельність прокурорів органів прокуратури становить не більше 10 000 осіб. Приведення у відповідність із вимогами статті 14 Закону України «Про прокуратуру» кількісного складу органів прокуратури здійснюється, крім іншого, шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113-ІХ.
У тексті Закону № 1697-VII, слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
Згідно з пунктами 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Згідно з пунктом 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Пунктом 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
Відповідно до пунктів 16 - 18 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішнепроходження прокурором атестації. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів, крім випадків її проходження прокурорами та слідчими органів прокуратури, зазначеними в підпункті 3 пункту 7 цього розділу, забороняється.
У разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України «Про прокуратуру». При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України «Про прокуратуру», не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.
У разі успішного проходження атестації прокурорами та слідчими військових прокуратур, які є військовослужбовцями, питання про їх звільнення з військової служби вирішується відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших нормативно-правових актів України, якими встановлено порядок проходження громадянами України військової служби, з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.
Згідно положень пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1 - 4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав: 1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації; 3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора чи слідчого органів прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 4) ненадання прокурором чи слідчим органів прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі. Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.
Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».
Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу 1 Порядку № 221, атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Відповідно до змісту пунктів 2, 4 Порядку № 221, атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.
Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Згідно з пунктом 7 розділу І Порядку № 221, повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних чи інших причин, які не залежали від членів комісії та прокурора, або ж у разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації комісія призначає новий час (дату) складання прокурором відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди.
Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку № 221, за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку (пункт 9 розділу І Порядку № 221).
Відповідно до пункту 11 розділу І Порядку № 221, особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.
Порядок складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки унормовано розділом ІІІ Порядку №221.
Згідно з пунктами 1-6 розділу ІІІ Порядку № 221, у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
Кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).
Кадрова комісія може прийняти рішення про складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день. У цьому випадку, кадрова комісія формує графік складання вказаних іспитів із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестувань, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспитів. До складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки допускаються прокурори, які за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали кількість балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, встановлений у пункті 4 розділу ІІ цього Порядку.
Зразок тестових питань та правила складання іспиту оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.
Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії.
Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач подав на ім`я Генерального прокурора заяву встановленого зразка та просив допустити його до проходження атестації. У такій заяві позивач підтвердив своє бажання пройти атестацію, вказав на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком №221, зокрема й щодо того, що в разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком №221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, його буде звільнено з посади прокурора.
Отже, позивач фактично погодився із встановленими умовами та правилами щодо переведення на посаду в Офісі Генерального прокурора та проведення атестації.
Водночас, як слідує із оскаржуваного рішення кадрової комісії, за результатами проходження позивачем другого етапу атестації, позивач набрав 86 з мінімально необхідних 93 балів. Ці результати відображені у відповідній відомості, в якій позивач поставив власний підпис, чим підтвердив їх достовірність, та у примітках до цієї відомості не були зазначені будь-які зауваження щодо процедури та порядку складання іспиту.
Як вже зазначалося вище, згідно з пунктом 6 розділу ІІІ Порядку № 221, прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Також, аналогічні положення щодо обов`язку прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором, який не набрав прохідний бал, містяться у пункті 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.
У зв`язку із цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кадровою комісією №2 правомірно прийнято оскаржуване рішення про неуспішне проходження позивачем атестації. Крім того, варто констатувати, що в оскаржуваному рішенні кадрової комісії відповідно до вимог пункту 12 Порядку № 233, було зазначено мотиви та обставини, що вплинули на його прийняття, а саме - набрання позивачем менше прохідного балу для успішного складання іспиту. 
Будь-яких інших обґрунтувань чи наведення мотивів, ураховуючи специфіку складення іспиту у формі анонімного тестування, таке рішення не потребує.
Звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, було прямо передбачене підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX і пов`язане, зокрема, з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, а юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі зазначеної норми, є не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів, а виключно наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.
Відтак, за наявності рішення кадрової комісії № 2 від 13.11.2019 № 8 про неуспішне проходження позивачем атестації, Генеральною прокуратурою України правомірно видано наказ від 19.12.2019 №1625ц про звільнення позивача у зв`язку із неуспішним проходженням атестації та обґрунтовано визначено підставу звільнення позивача - пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII.
У частині посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 у справі № 11-р(ІІ)/2024, колегія суддів наголошує на тому, що рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії, оскільки дія рішення Конституційного Суду України поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення, і обставини щодо масового очікування прокурорів на рішення Конституційного Суду, жодним чином не змінюють порядок його дії, на чому цілком правильно наголосив і суд першої інстанції. 
У контексті доводів апелянта, колегія суддів зауважує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, уже встановленої остаточним судовим рішенням.
Окрім наведених мотивів необхідно також зазначити, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон № 2136-VIII). Водночас у частині першій статті 97 Закону № 2136-VIII визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
Аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону № 2136-VIII, дає підстави для висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі та застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі та виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, проте продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.
Таким чином, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 № 11-р(ІІ)/2024 у справі № 3-157/2023 (290/23) (пункт 3) визначено, що пункт 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII зі змінами, визнаний неконституційним, утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, відповідно, станом на момент звільнення позивача з посади у цій справі, пункт 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII зі змінами не втратив чинність.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові від 30.11.2022 у справі № 600/6322/21-а Верховний Суд зауважив, що редакція пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ відрізняється від тієї, яку інтерпретував Верховний Суд у зазначених постановах (адже на дату видання спірного рішення і наказу ця норма діє в редакції, викладеній згідно із Законом України від 15.06.2021 № 1554-ІХ). Тобто, покликання на пункт 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, як нормативну підставу для звільнення прокурора у згаданому пункті розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ уже немає. Водночас, це не впливає на юридичні наслідки щодо прокурора в разі настання однієї з подій, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.
Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин, які є предметом розгляду у справі, пункт 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII був чинним та підлягав застосуванню, адже рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 № 11-р(II)/2024 не містить підстав для поширення його дії на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, не змінює правового регулювання спірних правовідносин, оскільки на момент їх виникнення та до 18.12.2024 (дати ухвалення рішення) норми, передбачені п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII, були чинними та підлягали застосуванню. Таким чином, оскаржуваний наказ прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, на підставі законного та обґрунтованого рішення кадрової комісії від 13.11.2019 № 8.
З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про правомірність рішення Кадрової комісії №2 від 02.04.2020 № 148 та наказу Генеральної прокуратури України від 19.11.2019 №1625ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із чим, позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування, а також похідні позовні вимоги про поновлення позивача на відповідній посаді в органах прокуратури та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.
Щодо посилання апелянта на врахування судом відзиву на позовну заяву, поданого з порушенням строку, колегія суддів зазначає, що враховуючи клопотання Офісу Генерального прокурора, в порядку ч. 2 ст. 121 КАС України, та в порядку ч. 1 ст. 121 КАС України, судом першої інстанції було враховано поважність причин пропуску строку та поновлено строк на подання відзиву.
Стосовно доводів про неповне з`ясування судом всіх обставин справи та недопустимість прийняття до уваги доказів про результати атестації позивача, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано суду обґрунтуквань та доказів, які б спростовували результати атестації та набраний бал, що б могло поставити надані відповідачем та наявні у справі докази. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні докази, надав їм належної оцінки та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Щодо доводів про відсутність підтверджених повноважень представника Офісу Генерального прокурора, колегія суддів, перевіривши матеріали справи, вважає, що такі доводи не знайшли свого підтвердження.
Також, слід наголосити на тому, що результати позивача були зафіксовані у відомості про результати тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, в якій позивач власноручно поставив підпис. У «Примітках» до відомості будь-які зауваження з боку позивача або ж уповноваженої особи щодо процедури та порядку складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки відсутні. Таким чином, колегія суддів вважає, що відомість є документом у якому фіксується результат складання іспиту, вона посвідчується підписами прокурора та члена робочої групи, є достатнім та належним доказом отриманого прокурором результату тестування. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 23.06.2022 у справі №500/1293/20, від 28.07.2022 у справі №620/4551/20, від 09.08.2022 у справі №160/5717/21.
Отже, поставивши на відомості власний підпис, позивач підтвердив достовірність відображених у ній результатів тестування, тому посилання на знищення відповідних матеріалів атестації, не ставлять під сумнів достатність встановлених під час розгляду спору обставин та фактичних даних та задоольняти позовні вимоги лише з цих підстав.
Ураховуючи, що другий етап тестування проходив у формі анонімного тестування автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки, що виключає будь-яке стороннє втручання в роботу системи тестування, беручи до уваги, що позивач засвідчив результати вказаного тестування своїм підписом, у спірних правовідносинах не було підстав для сумніву у дійсності отриманих позивачем балів.
У постанові від 28.04.2022 у справі № 420/6697/21, Верховний Суд зазначив, що для правильного вирішення справ у цій категорії спорів значення має тільки кількість балів, які по завершенню іспиту (першого/другого етапу (пункт 6 розділу І Порядку № 221) набрав прокурор.
Решта доводів апеляційної скарги не впливають на висновки суду та результат розгляду спору по суті. Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко