Справа № 146/1082/25
Провадження № 22-ц/801/2416/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року	Справа № 146/1082/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів: Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс»,
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Павленко Аліною Сергіївною, на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Пилипчука О. В., дата складення повного рішення відповідає даті його ухвалення, -
встановив:
В липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс» (ТОВ «ФК «Айконс») звернулося до Томашпільського районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» 04 вересня 2020 року та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1021945 (далі Кредитний договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися, що є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України.
Відповідно до умов Кредитного договору, кредитодавець надав у позику клієнту 5 000 грн, дата надання кредиту: 04 вересня 2020 року, строк кредиту: 25 днів, валюта кредиту: UAH, стандартна процентна ставка 1,90 % в день.
Первісний кредитор свої обов`язки виконав та надав грошові кошти відповідачу, який свої зобов`язання про їх повернення не виконав.
Станом на 21 березня 2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 15 925 грн, яка складається з: 5 000 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту; 2 375 грн заборгованість за комісіями і відсотками; 8 550 грн простроченої заборгованості за процентами.
28 квітня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-28/04/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за Кредитним договором.
28 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 1-28/04/2021, відступило право вимоги за Кредитним договором укладеним з ТОВ «Лінера України» ТОВ «ФК «Айконс» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 1021945 від 04 вересня 2020 року в розмірі 15 925 грн, яка складається з: 5 000 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту; 2 375 грн заборгованість за комісіями і відсотками; 8 550 грн простроченої заборгованості за процентами.
Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Айконс» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1021945 від 04 вересня 2020 року в розмірі 15 925 грн. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень); стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Айконс» 2 422,40 грн. судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору та понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, кредитні кошти були перераховані відповідачу ОСОБА_1 проте не повернуті ним, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є вірним, у зв`язку з порушенням зобов`язань за Кредитним договором розмір заборгованості становить 15 925 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду, 13 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Павленко А. С., подав апеляційну скаргу, в які просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, а тому позивачем не доведено факту набуття ним права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1021945 від 04 вересня 2020 року. 
Попри відсутність права вимоги у позивача у цій справі, відповідач стверджує, що відсотки за кредитом нараховано невірно, з огляду на те, що сторонами при укладенні договору про надання споживчого кредиту було погоджено строк кредитування та розмір відсотків, тобто загальний розмір заборгованості не мав перевищувати 7 375 грн, що складається: з 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 2 375 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
По справі встановлено наступне:
-04 вересня 2020 року між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1021945 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. На наступних умовах: Сума кредиту 5 000 грн, строк кредиту: 25 днів (п. 1.3.), знижена процентна ставка становить 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору, якщо в цей строк Клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів (п. 1.4.1.). Стандартна процентна ставка складає 1,90% (п. 1.4.2.); за зниженою ставкою 693,50% річних (п. 1.5.1.); за стандартною ставкою 693,50% (п. 1.5.2.). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 7 375 грн (п. 1.6.1.), за стандартною ставкою 7 375 грн (п. 1.6.2.) (а.с. 15 - 19);
- на підтвердження виконання товариством п. 2.1. Кредитного договору, позивачем надано інформаційну довідку, відповідно до якої 21 травня 2025 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 у системі іРау.ua було перераховано кредитні кошти в сумі 5 000 грн (а.с. 29);
- 28 квітня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 21);
- згідно витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 01-28/04/2021 від 28 квітня 2021 року, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 1021945 від 04 вересня 2020 року на загальну суму заборгованості у розмірі 15 925 грн (а.с. 11);
- 28 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 1-28/04/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 1021945 від 04 вересня 2020 року, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» ТОВ «ФК Айконс» (а.с. 13);
Як вбачається з витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 01-28/04/2021 від 28 квітня 2021 року, ТОВ «ФК «Айконс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 1021945 від 04 вересня 2020 року на загальну суму заборгованості у розмірі 15 925 грн (а.с. 10).
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до приписів частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. За договором позики позикодавець має право отримати від позичальника проценти в обумовленому договором розмір або на рівні облікової ставки НБУ (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).
За змістом статті 526, частини 1 статті 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
Апеляційним судом у справі, яка переглядається, встановлено, що Кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі, і це фактично не оспорюється відповідачем.
Щодо доводів про недійсність договору факторингу та відсутність ціни відступлення
 Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).        
Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
В справі, що розглядається, 28 квітня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату (а.с. 28) належні йому права вимоги до боржників (а.с. 21-24). На підтвердження оплати за договором факторингу надано платіжну інструкцію від 28 квітня 2021 року № 37 (а. с. 28).
28 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги № 1-28/04/2021, відступив за плату право вимоги за кредитним договором № 1021945 від 04 вересня 2020 року, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» ТОВ «ФК Айконс» (а.с. 13 - 14), проведення плати підтверджується платіжним дорученням № 3 від 28 квітня 2021 року (а.с. 31).
Відтак, доводи відповідача щодо відсутності доказів оплати за договорами факторингу та відсутплення права вимоги, є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами. Отже, ТОВ «ФК Айконс» є належним позивачем.
Що стосується доводів про неправильного нарахування відсотків за Кредитним договором
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до п. 6.4.1 Кредитного договору клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити процента за користування, штрафи та пені (у разі наявності).
Докази того, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконав відсутні.
При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що сторонами при укладені Договору про надання споживчого кредиту було погоджено строк кредитування та розмір відсотків, тобто загальний розмір заборгованості не має перевищувати 7 375 грн, що складається: 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 2 375 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до п. 1.3. Договору № 1021945 від 04 вересня 2020 року строк кредиту - 25 днів. Дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 договору. Тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 1.4.1. договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1, 90 % в день. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 7 375 грн (п. 1.6.1.), за стандартною ставкою 7 375 грн (п. 1.6.2.). Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1.). Згідно пункту 4.2. договору, пропозиція (оферта) Клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДЛИТЬ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в Особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у наявності - штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява Клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою. Пунктом 4.3. Договору встановлено, що Товариство має право, але не обов`язок протягом 24 годин з моменту вчинення Клієнтом вказаних в п. 4.2. Договору дій, акцентувати пропозицію (оферту) Клієнта про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Клієнту засобами зв`язку текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адреси електронної пошти, повідомлені Клієнтом товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі та Одноразовий ідентифікатор у вигляді коду для підписання Клієнтом Додаткового договору. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена Сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки. 
Пунктом 3.1 Кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у році, тобто метод «факт/факт».
Враховуючи те, що відповідач не виконав умови Кредитного договору № 1021945 від 04 вересня 2020 року та не повернув позику протягом 25 днів, при розрахунку заборгованості правомірно застосовано стандартну процентну ставку 1,90 % від залишку суми кредиту за кожен день користування кредитом за 90 днів, що відповідає умовам Кредитного договору.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 15 925 грн, яка складається з: 5 000 простроченої заборгованості за тілом кредиту; 2 375 грн заборгованість за комісіями і відсотками; 8 550 грн простроченої заборгованості за процентами.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Павленко А. С., не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції позивачем матеріали справи не містять.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Павленко Аліною Сергіївною, залишити без задоволення.
Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча                             Т. М. Шемета     

Судді                                                                                                  О. Ю. Береговий

                                                                                                                 Т. Б. Сало