Справа № 127/33312/25
Провадження 2/127/7496/25 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року 

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В. 
розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/33312/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 21.10.2025 року і мотивований тим, що 14.12.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» був укладений договір надання коштів у кредит № 8448357.
Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» знаходяться в загальному доступі, опубліковані на сайтіhttps://сlikcredit.ua/informaciya.
Правила є публічною пропозицією (офертою) згідно ст. 641, 644 ЦК України, визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Кредитні кошти надані відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані нею первісному кредитору з метою отримання кредиту.
Всупереч умов договору відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості.
27.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/03/25, за яким позивач набув права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі (дод. № 1).
Перехід права згідно п.1.2 відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників (дод № 2).
Відповідно Реєстру боржників № 3 від 23.04.2025 року до договору факторингу № 27/03/25, позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в загальній сумі 20 501, 00 грн. 
Зазначена сума складається з: 6 500 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 13,65 грн. - заборгованості за відсотками, 13 000 грн. - заборгованості за пенею, 987, 35 грн. - комісії за надання кредиту.
Після відступлення права грошової вимоги до звернення до суду з позовом відповідач заборгованість не погашав. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивач не нараховував жодних штрафних санкцій.
На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 8448357в загальному розмірі 20 501 грн., а також понесені судові витрати (які саме, їх розмір - в прохальній частині позову не вказано).
29.10.2025 року судом було відкрито спрощене провадження у даній справі. 
Представник позивача - Кудіна А.В. в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечила. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась за адресою реєстрації проживання, завчасно, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. 
Судом встановлено, що 14.12.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (361515 на тел. 067 433 7486) згідно Закону України «Про електронну комерцію» був укладений договір надання коштів у кредит № 8448357.
Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» знаходяться в загальному доступі, опубліковані на сайті https://сlikcredit.ua/informaciya.
Правила є публічною пропозицією (офертою) згідно ст. 641, 644 ЦК України, визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Згідно умов договору та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, розмір кредиту, що наданий ОСОБА_1 - 6 500 грн., наданий на строк - 22 дні (п.п.2.2.2), зі сплатою відсотків - 0, 01 % за фіксованою ставкою - 13, 65 грн. (п.2.2.3), сплатою комісії за надання кредиту - 15, 19 % від суми кредиту, що становить 987, 35 грн. (п.2.2.4).
Сторонами погоджено, що: дата надання кредиту - 14.12.2024 року, дата повернення кредиту (останній день) - 04.01.2025 року, денна процентна ставка - 0, 70, проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) 5/день - 5, 00, пеня - 5, 00% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1105, 58%, орієнтовна загальна вартість кредиту - 7 501, 00 грн. (обчислення здійснене на припущенні, що договір залишається дійсним протягом строку, визначеного в п.п.2.2.2), 
Кредитні кошти надані відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.
Всупереч умовам договору відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості.
27.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/03/25, за яким позивач набув права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі (дод. № 1).
Перехід права згідно п.1.2 відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників (дод № 2).
Відповідно Реєстру боржників № 3 від 23.04.2025 року до договору факторингу № 27/03/25, позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в загальній сумі 20 501, 00 грн. 
Після відступлення права грошової вимоги до звернення до суду з позовом відповідач заборгованість не погашав. 
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 14.12.2024 року, кредит був наданий відповідачу ОСОБА_1 в загальній сумі 6 500 грн. Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт пропозиції) та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачем не був би укладений.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 14.12.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8448357 та отримання позичальником кредитних коштів в загальній сумі 6 500 грн., переходу права вимоги до позивача за вказаним кредитним договором.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, проведеного первісним кредитором, який не був оспорений відповідачем, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором № 8448357 від 14.12.2024 року становить 20 501, 00 грн. 
Зазначена сума складається з: 6 500 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 13, 65 грн. - заборгованості за відсотками, 13 000 грн. - заборгованості за пенею, 987, 35 грн. - комісії за надання кредиту.
Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість, що складається із: 6 500 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 13, 65 грн. - заборгованості за відсотками, 987, 35 грн. - комісії за надання кредиту, в загальному розмірі 7 501 грн.
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту - 987, 35 грн., суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. 
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»  загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включається, зокрема, комісія кредитодавця, пов`язана з наданням кредиту.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. 
Сплата комісії за надання кредиту - 987, 35 грн.була погоджені з відповідачем при укладенні договору від 14.12.2024 року, нарахована кредитором та облікована в день видачі кредиту, вказана у кредитному договорі, графіку, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». 
Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 13 000 грн, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Сплата судового збору - 3 028 грн. підтверджена платіжною інструкцією від 07.10.2025 року.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (36%) в сумі 1090,08 грн. 
Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в :
позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, м. Київ, вул. Си. Петлюри, 30, ІВАN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором № 8448357 в розмірі 7 501 (сім тисяч п`ятсот одна) грн. та судові витрати - судовий збір в розмірі 1 090 (тисяча дев`яносто) грн. 08 коп. 
В решті позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складене 28 січня 2026 року.
Суддя: