ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/11527/25 пров. № А/857/41330/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С.М.	
суддів -	Кухтея Р.В.	
 	Носа С.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі № 380/11527/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
місце ухвалення судового рішення 	м. Львів	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Братичак У.В.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначено	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У червні 2025 року до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач), у якій позивачка просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії № 133850018670 від 13.03.2025;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі № 380/11527/25 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 13.03.2025 № 133850018670.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що надає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди її роботи з 21.12.1991 по 30.11.2004 відповідно до записів у трудовій книжці.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню при призначенні пенсії за віком у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 968 гривень 96 копійок сплаченого судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судове рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає те, що до стажу роботи позивачки, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано період роботи з 21.12.1991 року по 30.11.2004 року, оскільки, позивачка працювала на посаді завідувачки відділенням «Лікувальна справа» в Бориславському фаховому медичному коледжі, яка не передбачена переліком закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Таким чином, через відсутність стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, позивачка не має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 10 пенсій. 
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу у якому просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, з мотивів які наведені у цьому рішенні.
Про розгляд апеляційної скарги позивач та відповідач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має необхідний страховий стаж для призначення допомоги і раніше пенсію не отримувала, а тому має право на спірну допомогу.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 10.04.2024.
17.02.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії (призначення та виплату грошової допомоги в розмірі 10 пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Заява позивачки від 17.02.2025 за принципом екстериторіальності передана Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області, який 13.03.2025 прийняв рішення № 133850018670.
Цим рішенням відповідач відмовив в перерахунку пенсії відповідно до п. 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю стражу роботи, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 30 років.
Відповідно до зазначеного рішення страховий стаж заявниці в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить 21 рік 06 місяців 11 днів (зараховані періоди роботи з 10.07.1990 по 20.12.1991 на посаді викладача дитячих хвороб Бориславського фахового коледжу, з 01.12.2004 по 31.12.2024 на посаді заступника директора з навчальної роботи в Бориславському фаховому медичному коледжі).
До стажу роботи, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не зарахований період з 21.12.1991 по 30.11.2004, оскільки позивачка працювала на посаді завідувача відділенням «Лікувальна справа» в Бориславському фаховому медичному коледжі, яка не передбачена переліком закладів і установ освіти (незалежно від педагогічного навантаження), робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Не погодившись із цим рішенням відповідача позивачка звернулася із позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 № 1788-ХІІ (далі - Закону № 1788) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку. який визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 7-1 Розділу Прикінцеві положення Закону України від 09 липня 2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж» (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок № 1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону № 1788 - ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік № 909).
З вищезазначених правових норм слідує, що для виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV необхідно дотримання сукупності таких умов:
- стаж роботи на таких посадах на день досягнення пенсійного віку повинен складати не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків;
- факт неодержання пенсійних виплат на день досягнення пенсійного віку.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада № 909 (далі – Перелік № 909), до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Згідно із абзацом першим пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII (далі - Закон № 1556-VII), коледж заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність.
Приписами частини другої статті 53 Закону № 1556-VII визначено, що педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.
Згідно з частиною третьою статті 55 Закону № 1556-VII, повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників вищих навчальних закладів установлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, у Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963, посада завідувача відділенням навчального закладу відноситься до посад педагогічних працівників.
Апеляційний суд встановив, що позивачка з 21.12.1991 по 30.11.2004 працювала на посаді завідувача відділення «Лікувальна справа» в Бориславському фаховому медичному коледжі.
При цьому, за період роботи на посаді завідувача відділення, позивачка вела викладацьку роботу в такому обсязі: з 21.12.1991 р. педагогічне навантаження - 480 год.; 1992-1993 н.р. - 480 год.; 1993-1994 н.р. - 480 год.; 1994-1995 н.р. - 480 год.; 1995-1996 н.р. - 480 год.;1996-1997 н.р. - 298 год.; 1997-1998 н. р. - 480 год.; 1998-1999 н. р. - 480 год.; 1999-2000 н. р. - 60 год.; 2000-2001 н.р. - 232 год.; 2001-2002 н. р. - 480 год.; 2002-2003 н.р. - 480 год.; 2003-2004 н. р. - 60 год.; 2004-2005 н.р. - 600 год., що підтверджується довідкою Комунального закладу Львівської обласної ради «Бориславський фаховий медичний коледж» від 14.02.2025 № 38.
Відтак, суд погоджується із доводами позивачки про те, що період роботи з 21.12.1991 по 30.11.2004 необхідно зарахувати до спеціального стажу, що надає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З урахуванням цього періоду роботи стаж позивачки буде становити більше 30 років, що дає позивачці право на пенсію за вислугу років, а отже і на допомогу в розмірі 10 пенсій.
Отже, рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії № 133850018670 від 13.03.2025 є протиправним і його необхідно скасувати.
Одночасно, відповідача необхідно зобов`язати зарахувати спірний період роботи позивачки до страхового стажу
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення спірної допомоги, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Суд зауважує, що дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади
Зважаючи на те, що апеляційний суд встановив достатність у позивачки стажу для призначення спірної допомоги, то апеляційний суд вважає, що є правові підстави для зобов`язання відповідача призначити спірну допомогу. Однак, апеляційний суд зауважує, що суд не вправі виходити за межі доводів апеляційної скарги, тому, апеляційний суд не має правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції, в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки, оскільки позивачка рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржила.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині задоволення позову, та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, в цій частині, а судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі № 380/11527/25, в частині задоволення позову, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос