ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/22059/24 пров. № А/857/36751/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,
за участю секретаря судового засідання: Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Стеця Ярослава Ярославовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року, ухвалене суддею Клименко О.М. у м.Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/22059/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Міністерства охорони здоров`я України, у якому просила визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у нерозгляді скарги ОСОБА_1 від 05 лютого 2024 року № 43 щодо порушення вимог законодавства експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Крижановською В.В. та вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судового експерта; зобов`язати в належний спосіб розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05 лютого 2024 року №43.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Стець Ярослав Ярославович оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на наявність порушення в діях судового експерта Київського МКБ СМЕ Крижановської О.О. під час складення висновків експерта №01123422023 від 07.09.2023, №0127623422023 від 08.09.2023, №0128023422023 від 08.09.2023, а саме: експерт у висновку №0127623422023 не відповів на питання стосовно давності кожного з виявлених у невстановленого чоловіка, віком приблизно 30 років тілесних ушкоджень; експерт з порушенням вимог Правил затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6 не здійснив необхідних дій при експертизі трупа невідомої особи; експертом були порушена тривалість проведення судового медичного дослідження та експертиз, яка не повинна перевищувати одного місяця та відсутнє пояснення причин затримки; експертом у висновку №0127623422023 було протиправно зазначено недостовірну інформацію про те, що експертиза розпочата 22.06.2023 року; експертом в ході судово-медичного дослідження не було здійснено дослідження щодо впливу препарату «Сибазону» на померлого ОСОБА_2 та наслідки його застосування; експерт умисно не використав відео з камер поліцейських щоб встановити дії померлого а також дії по відношенню до нього лікарів та інших осіб; експертом у висновку судово-медичного дослідження недостовірно визначено причиною смерті ОСОБА_2 ураження технічним струмом, який спричинив розвиток серцевої недостатності; експертом у висновку було вказано недостовірну інформацію, що можливість скоєння ОСОБА_2 активних дій малоймовірна. 
Зазначає, що відповідно до статті 14 Закону України "Про судову експертизу" від 25.02.94 року N 4038-XII судовий експерт на підставах і в порядку, передбачених законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності.
Покликаючись на п. 2.4 Інструкції про порядок призначення та проведення судових експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), вказує на те, що за допущені порушення під час проведення експертизи, що не тягнуть за собою кримінальної чи адміністративної відповідальності, експерт може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності згідно з чинним законодавством. Відповідно до пункту 2 розділу VI "Положення про Центральну експертно кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів" підставою для розгляду питань щодо дисциплінарної відповідальності судових експертів Центральної експертно-кваліфікаційної комісії є подання керівника Структурного підрозділу Мін`юсту щодо результатів перевірки про порушення судовим експертом вимог законодавства України про судову експертизу та/або методичних вимог під час проведення досліджень.
05.02.2024 за № 43 у зв`язку з викладеним, та керуючись ст. 14 Закону України «Про судову експертизу», Інструкцією про порядок призначення та проведення судових експертних досліджень, Правилами проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів, Положенням «Про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів" на адресу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України надіслано Скаргу, в якій були викладено наступне прохання: провести перевірку наведеної у цій Скарзі інформації та за наявності підстав, звернутися до Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України з поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 за результатами складення нею висновків експерта №01123422023 від 07.09.2023, №0127623422023 від 08.09.2023, №0128023422023 від 08.09.2023.
У відповідь на дану скаргу Листом Міністерства Юстиції України № 25461/30136-33-24/6.3 від 16.02.2024 року, скаржника проінформовано, що відповідно до пункту 4 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267, організаційне керівництво судово-медичною і судово психіатричною службами, розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МОЗ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, здійснює Міністерство охорони здоров`я України. Враховуючи викладене, з порушеним у зверненні питанням, вказано на можливість звернутися до Міністерства охорони здоров`я України. 
Згідно даних штрих кодового ідентифікатора ПАТ «УКРПОШТА» №0600085729532 примірник надісланої скарги отримано МОЗ України- 12.02.2024 року. Окрім цього, на адресу МОЗ України надсилались доповнення до скарги від 27.02.2024 та від 19.02.2024, до яких були долучені відповіді на адвокатські запити відповідних установ та підприємств, які беззаперечно вказували як на недостовірність загаданих висновків експертиз так і наданих для її проведення матеріалів. Також позивачем надсилався Лист-нагадування № 164 від 25.03.2024 на адресу МОЗ України щодо розгляду Скарги. Згідно даних штрихкодового ідентифікатора ПАТ «УКРПОШТА» 0600902622710 даний лист отриманий 28.03.2024, в якому зазначалось, що на момент відправлення не було повідомлено про розгляд скарги і прийнятого рішення
17.04.2024 представником позивача, адвокатом Стецем Ростиславом Ярославовичем було надіслано адвокатський запит № 212 на адресу МОЗ України з проханням надати інформацію, про результати розгляду Скарги № 43 від 05.02.2024 року на дії експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Крижановської В.В., яка отримана МОЗ України- 12.02.2024 і скерованих доповнень до Скарги (27.02.2024 та 19.03.2024) та надати докази реєстрації в МОЗ України Скарги № 43 від 05.02.2024, а також повідомлення скаржника про результати її розгляду.
10.05.2024 МОЗ України на електронну адресу представника позивача надіслано відповідь №14-17/17803/2-24 від 29.04.2024 на адвокатський запит № 212 від 17.04.2024, в якій повідомлено, що: скаргу від 05.02.2024 № 43 щодо порушення вимог законодавства експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Крижановською В.В. та вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судового експерта було розглянуто у Міністерстві охорони здоров`я України та надано відповідь листом від 21.03.2024 № 14-09/12336 (копія додається) в межах повноважень
Щодо надання підтвердження відправлення представнику позивача листа від 21.03.2024 № 14-09/12336 МОЗ України у відповіді повідомило, що: відповідно до пункту 191 Інструкції з документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними у паперовій формі, затвердженої наказом МОЗ від 15.02.2021 № 254, опрацювання документів для відправлення засобами поштового зв`язку здійснюється службою діловодства у МОЗ відповідно до договору між МОЗ та АТ «Укрпошта» через відомість на просту письмову кореспонденцію, оплачену з використанням відбитків державного знаку оплати маркувальної машини. 
Проте, жодних підтверджень реєстрації в МОЗ України скарги ОСОБА_1 № 43 від 05.02.2024 та жодних доказів повідомлення позивача про результати її розгляду до відповіді на адвокатський запит № 212 від 17.04.2024 не було долучено.
Резюмуючи наведене, зазначає, що, незважаючи на те, що конкретними нормами чинного законодавства на відповідача покладений обов`язок щодо розгляду звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МОЗ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, Міністерство охорони здоров`я України допустило протиправну та безпідставну бездіяльність, не розглянувши скаргу ОСОБА_1 № 43 від 05.02.2024.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є потерпілою у кримінальному провадженні № 12023100080002341, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за фактом умисного вбивства 19 червня 2023 року військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_2 , матір`ю якого вона є.
У рамках згаданого вище кримінального провадження експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 складено висновки експерта № 01123422023 від 07 вересня 2023 року, № 0127623422023 від 08 вересня 2023 року, № 0128023422023 від 08 вересня 2023 року.
В діях цього експерта, вчинених під час складення зазначених висновків, позивачка вбачає наявність порушень (описаних у позовній заяві), з огляду на що вона через свого представника – адвоката Стеця Ростислава Ярославовича звернулася до МОЗ України зі скаргою від 05 лютого 2024 року № 43 щодо порушення вимог законодавства експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 та вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судового експерта з таким проханням: “Провести перевірку наведеної у цій Скарзі інформації та за наявності підстав, звернутися до Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України з поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 за результатами складення нею висновків експерта № 01123422023 від 07.09.2023р., № 0127623422023 від 08.09.2023р., № 0128023422023 від 08.09.2023”. 
Крім цього, позивачка надіслала на адресу МОЗ України доповнення та додаткові доповнення до вказаної скарги від 27 лютого 2024 року та від 19 березня 2024 року відповідно.
У листі від 21 березня 2024 року № 14-09/12336, наданому у відповідь на скаргу позивачки від 05 лютого 2024 року № 43, відповідач зазначив, що: “У Міністерстві охорони здоров`я України розглянуто Вашу скаргу від 05.02.2023 № 43. Міністерство охорони здоров`я України діє в межах повноважень, визначених Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90) (далі – Положення). Проведення перевірки питань, порушених у Вашій скарзі, є поза межами повноважень Міністерства охорони здоров`я України та можуть бути вирішені в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством”.
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача стосовно нерозгляду її скарги від 05 лютого 2024 року № 43 щодо порушення вимог законодавства експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 та вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судового експерта протиправною, звернулася до суду з означеними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що МОЗ України не допустило бездіяльності щодо нерозгляду скарги ОСОБА_1 від 05 лютого 2024 року № 43, адже відповідач листом від 21 березня 2024 року № 14-09/12336 повідомив представника позивачки, що питання про проведення перевірки питань, порушених у скарзі, є поза межами повноважень Міністерства охорони здоров`я України, водночас такі можуть бути вирішені в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством. Водночас, суд вказав на те, що результати розгляду скарги позивачки від 05 лютого 2024 року № 43 не є предметом спору розглядуваної справи, оскільки позивачка не наводить жодних доводів щодо незгоди із твердженнями відповідача, що викладені у листі від 21 березня 2024 року № 14-09/12336.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Закон України «Про судову експертизу» (далі - Закон №4038-XII) визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.
Законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів (частина перша статті 2 Закону №4038-XII).
Відповідно до частини першої статті 7 Закону №4038-XII судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
До державних спеціалізованих установ належать:
науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України;
науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України;
експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України (ч.2 ст. 7 Закону №4038-ХІІ).
Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз (ч.3 ст. 7 Закону №4038-ХІІ).
Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 4038 Міністерства та інші державні органи здійснюють у визначеному ними порядку контроль за дотриманням законодавства з питань судово-експертної діяльності державними спеціалізованими установами, що належать до сфери їх управління.
Судовий експерт може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.
Дисциплінарним проступком є:
1) самостійне збирання матеріалів, що підлягають дослідженню, а також самостійний вибір вихідних даних для проведення судової експертизи;
2) проведення судової експертизи судовим експертом, який є працівником державної спеціалізованої установи, без письмового доручення його керівника у разі призначення (замовлення) проведення судової експертизи державній спеціалізованій установі;
3) передоручення проведення судової експертизи іншій особі з порушенням встановленого законодавством порядку;
4) порушення без поважних причин вимог законодавства щодо строків проведення судової експертизи;
5) вирішення питань, що виходять за межі кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю, у тому числі питань права;
6) невиконання судовим експертом, який не є працівником державної спеціалізованої установи, вимог законодавства щодо організації робочого місця судового експерта;
7) ухилення судового експерта, який не є працівником державної спеціалізованої установи, від проведення перевірки його діяльності та/або перешкоджання ним проведенню такої перевірки;
8) порушення порядку зберігання та поводження з об`єктами дослідження, матеріалами справи (провадження), що призвело або може призвести до їх втрати або пошкодження;
9) застосування руйнівних методів дослідження з порушенням встановленого законодавством порядку;
10) неповідомлення у встановленому законодавством порядку держателю державного Реєстру атестованих судових експертів відомостей щодо настання обставин, які підлягають внесенню до такого реєстру за повідомленням судового експерта;
11) порушення вимог законодавства щодо оформлення висновку судового експерта;
12) невиконання або неналежне виконання судовим експертом без поважних причин покладених на нього обов`язків, що стало підставою для постановлення судом окремої ухвали, в якій порушено питання щодо дисциплінарної відповідальності судового експерта.
За вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого цим Законом, до судового експерта може бути застосований один із таких видів дисциплінарних стягнень:
попередження;
тимчасове, строком до одного року, зупинення строку дії документа, що підтверджує наявність кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю;
позбавлення кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю.
При обранні виду дисциплінарного стягнення враховуються тяжкість наслідків, що настали внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, обставини, за яких вчинено дисциплінарний проступок, чи застосовувалися раніше до судового експерта дисциплінарні стягнення, а також інші відомості, що характеризують його як судового експерта.
Порядок розгляду питань щодо дисциплінарної відповідальності судових експертів відповідно до цього Закону визначається в межах повноважень міністерствами та іншими державними органами, що здійснюють організаційно-управлінські функції щодо діяльності державних спеціалізованих установ та судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше трьох років з дня вчинення проступку.
У разі якщо протягом одного року з дня накладення дисциплінарного стягнення у виді попередження судового експерта не піддано новому дисциплінарному стягненню, зазначений судовий експерт вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення, з внесенням відповідних відомостей до державного Реєстру атестованих судових експертів.
Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене в судовому порядку.

Так, предметом розгляду у цій справі є оцінка дій відповідача стосовно розгляду скарги позивачки від 05 лютого 2024 року № 43 щодо порушення вимог законодавства експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 та вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судового експерта.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку оскаржуваної бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.
Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та суб`єктом владних повноважень, протиправні дії якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право чи стосуються його інтересів.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.
З огляду на положення статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.
Згідно згаданих норм такі повноваження суд реалізує в разі встановлення факту порушення прав, свобод та інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який б гарантував повний захист прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.
Відповідно до частини 2 ст.6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейський суд з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України для оцінювання рішення (дій/ бездіяльності), є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.
В свою чергу, за приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 затверджено Положення про Міністерство охорони здоров`я України (Положення №267).
Відповідно до пункту 1 Положення №267 Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Відповідно до пункту 4 Положення №267 МОЗ відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, здійснює здійснює організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами; здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МОЗ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління. 

Суд першої інстанції встановив, що у рамках кримінального провадження №12023100080002341, потерпілою у якому є позивачка, експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 складено висновки експерта № 01123422023 від 07 вересня 2023 року, № 0127623422023 від 08 вересня 2023 року, № 0128023422023 від 08 вересня 2023 року.
Вважаючи, що в діях цього експерта, вчинених під час складення згаданих вище висновків, є порушення (описані у позовній заяві), позивачка через свого представника – адвоката Стеця Ростислава Ярославовича звернулася до МОЗ України зі скаргою від 05 лютого 2024 року № 43 щодо порушення вимог законодавства експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 та вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судового експерта з таким проханням: “Провести перевірку наведеної у цій Скарзі інформації та за наявності підстав, звернутися до Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України з поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 за результатами складення нею висновків експерта № 01123422023 від 07.09.2023р., № 0127623422023 від 08.09.2023р., № 0128023422023 від 08.09.2023”. 
Листом від 21 березня 2024 року № 14-09/12336, наданим у відповідь на скаргу позивачки від 05 лютого 2024 року № 43, відповідач повідомив представника позивачки – адвоката Стеця Ростислава Ярославовича про те, що проведення перевірки питань, порушених у його скарзі, є поза межами повноважень Міністерства охорони здоров`я України та такі можуть бути вирішені в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством.
Отже, з наведеного слідує, що МОЗ України, оцінивши обставини, викладені у скарзі представника позивачки – адвоката Стеця Ростислава Ярославовича від 05 лютого 2024 року № 43 щодо порушення вимог законодавства експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 та вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судового експерта, дійшло висновку про те, що проведення перевірки питань, порушених у скарзі, є поза межами повноважень Міністерства охорони здоров`я України, водночас такі можуть бути вирішені в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством, про що адвоката Стеця Ростислава Ярославовича повідомлено листом від 21 березня 2024 року № 14-09/12336.
Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції не вбачає у діях відповідача ознак невідповідності критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України та погоджується із висновками суду першої інстанції, що за встановлених у справі обставин МОЗ України не допустило бездіяльності щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 05 лютого 2024 року № 43, оскільки відповідач листом від 21 березня 2024 року № 14-09/12336 повідомив представника позивачки, що питання про проведення перевірки питань, порушених у скарзі, є поза межами повноважень Міністерства охорони здоров`я України, водночас такі можуть бути вирішені в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством.
Судом слушно вказано на помилковість тверджень позивачки про вчинену відповідачем бездіяльність щодо не розгляду поданої нею через свого представника скарги від 05 лютого 2024 року № 43. Згідно доводів позовної заяви, ОСОБА_1 фактично не погоджується із результатами розгляду згаданої скарги, а не поведінкою відповідача щодо її не розгляду, та порушення своїх прав вона вбачає саме в тому, що за наслідком її розгляду судовий експерт ОСОБА_3 не притягнена до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених частиною третьою статті 14 Закону України “Про судову експертизу”.
Втім результати розгляду скарги позивачки від 05 лютого 2024 року № 43 не є предметом спору розглядуваної справи. Адже позивачка не наводить жодних доводів щодо незгоди із твердженнями відповідача, що викладені у листі від 21 березня 2024 року № 14-09/12336, за правилами частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Крім того, повертаючись до змісту скарги, судом обґрунтовано вказано на безпідставність покликань позивачки на те, що, відмовивши у розгляді скарги від 05 лютого 2024 року № 43, відповідач не повернув її позивачці та не переслав іншим установам за належністю відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян», оскільки відповідач у своєму листі від 21 березня 2024 року № 14-09/12336 надав чіткі роз`яснення, що порушені у скарзі питання можуть бути вирішені в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством.
Також слід зазначити, що частиною першою статті 1 Закону України від 02.10.1996 №393/96/-ВР «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Суд зазначає, що відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження», «Про адміністративну процедуру».

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Ухвалюючи постанову у даній справі за наслідком апеляційного перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі №380/14657/24, суд апеляційної інстанції керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Стеця Ярослава Ярославовича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року у справі № 380/22059/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 16.01.26