ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року	Львів	Справа № 380/1641/24 пров. № А/857/26969/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Клименко О.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                     в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку йому грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.101, ч.3 ст.15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011) за 2015 - 2017 роки, визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо неврахування йому індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею ст.101, ч.3 ст.15 Закону №2011 за 2018 - 2020 роки, визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону №2011, визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551), зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату йому грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.101, ч.3 ст.15 Закону №2011 за 2015 - 2017 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, в тому числі, виплаченої на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 по справі №380/2821/21, від 26.04.2023 по справі №380/14626/22, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату йому грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.101, ч.3 ст.15 Закону №2011 за 2018 - 2020 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення, в тому числі, виплаченої на виконання вищевкаханих рішень Львівського окружного адміністративного суду, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону №2011, з урахуванням індексації грошового забезпечення, в тому числі, виплаченої на виконання вищевказаних рішень Львівського окружного адміністративного суду та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551, з урахуванням індексації грошового забезпечення, в тому числі, виплаченої на виконання вищевказаних рішень Львівського окружного адміністративного суду.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 позовні вимоги були задоволені повністю. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за змістом Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №550 від 24.10.2016 (далі - Інструкція №550), щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №889 від 22.09.2010 (далі - Постанова №889), не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Така винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди залежить від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Згідно п.6 розділу XXIII наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам” (далі - Наказ №260, Порядок №260), розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Тобто цією нормою законодавства не визначено, що під час нарахування грошової допомоги на оздоровлення враховується індексація грошового забезпечення чи щомісячна додаткова грошова винагорода. Та сама ситуація з нарахуванням та виплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та інших разових виплат. Отже, всі спірні виплати позивача є разовими, не підлягають індексації грошового забезпечення та не враховують щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889. 
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що протягом спірних у цій справі періодів позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , яка була у підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №262 від 18.12.2020, старшого прапорщика ОСОБА_1 , начальника розвідки, звільненого наказом командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 23.11.2020 за №199-РС у запас за підпунктом “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, з 19.12.2020 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно із цим наказом, грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік позивач отримав, крім цього, вирішено виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2020 роки в кількості 70 діб та одноразову грошову допомогу при звільненні за 5 календарних років.
Зі змісту наданої відповідачем довідки про виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з квітня 2015 року по червень 2017 року видно, що за вказаний період позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889.
Крім цього, відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 , позивачу була нарахована та виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2015 - 2020 роки.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 по справі №380/2821/21 визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 по справі №380/2821/21 скасовано в частині задоволених вимог та ухвалено судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 28.02.2018, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 28.02.2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції - залишено без змін.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 по справі №380/14626/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про стягнення заробітної плати відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо ігнорування вимог абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку №1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 19.12.2020, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 19.12.2020 враховуючи вимоги абз.4, 5, 6 п.5 цього Порядку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Згідно з відомістю розподілу витрат в/ч НОМЕР_1 від 23.12.2023 здійснено переказ індексації грошового забезпечення позивачу відповідно до рішення суду по справі №380/14626/22 в розмірі 124557,01 грн, відповідно до платіжного доручення №1076 від 14.06.2021 проведено зарахування індексації грошового забезпечення позивачу згідно з рішенням суду у розмірі 82370,65 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 та індексації грошового забезпечення, у тому числі виплаченої на виконання рішень суду у справах №380/2821/21, №380/14626/22 під час обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.101, ч.3 ст.15 Закону №2011, одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону №2011 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону. Отже, відповідач протиправно не включив до складу місячного грошового забезпечення позивача, з якого здійснено нарахування грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2017 роках, щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889. Крім того, оскільки індексація грошового забезпечення під час проходження військової служби та звільнення з неї не була нарахована та виплачена позивачу, він має право на перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат індексації грошового забезпечення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон №2011.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою, третьою статті 9 Закону №2011 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Частиною четвертою вказаної статті визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно п.1 ст.101 Закону №2011, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до ч.3 ст.15 Закону №2011, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Згідно п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 162 Закону України “Про відпустки” №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Абзацом третім пункту 14 статті 101 Закону №2011 визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Згідно частини першої розділу XXXII Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Також, відповідно до постанови КМУ №1294 від 07.11.2007 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №1294 в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Судом встановлено, що така щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася відповідачем під час проходження військової служби позивачем щомісячно, а тому така не може вважатися одноразовою.
Таким чином, щомісячна додаткова грошова винагорода включається до складу грошового забезпечення, з якого обраховується грошова допомога на оздоровлення.
Натомість, до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому було здійснено обчислення грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2017 роках не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.02.2019 по справі №522/2738/17.
Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.
Також аналогічний висновок у подібних правовідносинах наведені у постанові Верховного Суду 20.01.2022 по справі №520/15971/20.
Враховуючи вищезазначене правове регулювання та обставини справи суд дійшов переконання, що щомісячна додаткова грошова винагорода має враховуватися при нарахуванні позивачу грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2017 роках.
Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.11.2021 по справі №825/997/17.
Щодо включення до складу грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення суд зазначає таке.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України “Про індексацію грошових доходів населення” №1282-XII від 03.07.1991 (далі - Закон №1282-XII).
Згідно дефініції, наведеній у статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.
Відповідно до п.2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”, Закону №1282 та Порядку №1078.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 по справі №240/10130/19.
Тобто, індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії, оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також одноразової грошової допомоги при звільненні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №638/5794/17, від 27.12.2019 по справі №643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення.
Як підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, відповідач нарахував та виплатив позивачу грошову допомогу на оздоровлення у 2015-2020 роках, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат індексації грошового забезпечення, оскільки нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення відповідач провів лише на виконання судових рішень у справах №380/2821/21, №380/14626/22.
Отже, з огляду на те, що індексація грошового забезпечення під час проходження військової служби та звільнення з неї позивачу не була нарахована та виплачена, позивач має право на перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат індексації грошового забезпечення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                               п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року по справі №380/1641/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Н. В. Ільчишин