ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4198/25  Номер провадження 22-ц/814/943/26	Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Полтави від 26 травня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата складання повного текста судового рішення не зазначені) у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 28 березня 2025 року у справі № 554/4198/25.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави від 26 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 28 березня 2025 року у справі № 554/4198/25 повернуто без розгляду з підстав, визначених ч.6 ст.170 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, задовольнити клопотання про звільнення заявниці від сплати судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що ухвала суду підлягає скасуванню, так як суд першої інстанції не вчинив процесуальних дій з метою визначення підсудності. Судовий збір вона не має можливості сплатити, оскільки є студенткою, не працює та перебуває на утриманні матері.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2025 ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго» звернулось до Шевченківського районного суду м.Полтави із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги (а.с.3-4).
28 березня 2025 року Шевченківський районний суд м.Полтави видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період із 01.09.2023 по 01.03.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 22 816,46 грн, судовий збір у сумі 302 гривні 80 коп. (а.с.20)
22 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду із заявою про скасування судового наказу, виданого 28.03.2025 (а.с.24-25).

Повертаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого 28.03.2025, суддя суду першої інстанції виходив з того, що до заяви про скасування судового наказу у порушення вимог п.1 ч.5 ст.170 ЦПК України не долучено документ про сплату судового збору, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відсутні.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу.
Частиною шостою ст.170 ЦПК України передбачено, що у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.
Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу фізичною особою заяви про скасування судового наказу встановлена ставка судового збору 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, при поданні заяви про скасування судового наказу підлягає сплаті судовий збір в сумі 151,40 грн.
Матеріали справи не містять підтвердження сплати ОСОБА_1 судового збору у розмірі 151,40 грн за подачу заяви про скасування судового наказу.
Однак, разом з заявою про скасування судового наказу ОСОБА_1 подала заяву про звільнення її від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, на підтвердження чого долучено витяг з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період часу з квітня 2024 року по березень 2025 року.
Статтею 5 ЗУ «Про судовий збір» №3674-VI (з урахуванням змін, внесених законом № 484-VIII від 22.05.2015, який набрав чинності з 01.09.2015р.) зазначено вичерпний перелік осіб, які звільняються від його сплати.
Відповідно до ч.1 та 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. 
Відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, або навіть звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
ОСОБА_1 у заяві про звільнення від сплати судового збору зазначила про відсутність у неї доходів та надала витяг з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми доходів, з якого вбачається, що місячний дохід особи за період з квітня 2024 року по березень 2025 року складає 477,91 х 5% = 23,89 грн, що є меншим ніж розмір судового збору, необхідного для сплати судового збору за подачу заяви.
Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про повернення без розгляду заяви скаржниці (боржниці), що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та передання справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційний суд відповідно до ст.351, ст.352 ЦПК України з огляду на предмет апеляційного оскарження не наділений повноваженнями ухвалювати рішення про звільнення заявниці від сплати судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу, тому відповідна вимога в апеляційній скарзі по суті апеляційним судом не вирішується .
Доводи апеляційної скарги щодо невчинення суддею дій щодо встановлення підсудності справи не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять відповідь з ЄДДР на запит судді, щодо місця реєстрації ОСОБА_1 (а.с.19)
Згідно зі ст.162 ЦПК України  заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом - за зареєстрованим місцем проживання/перебування фізичної особи-боржника або місцезнаходженням юридичної особи-боржника ( ст.27 ЦПК України)
Як вбачається з відповіді з ЄДДР ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19), однак при зверненнях до суду зазначає адресу свого проживання: АДРЕСА_1 (а.с.24, 26, 34, 40).
Окрім того, як вбачається з наданих до апеляційної скарги додатків, ОСОБА_1 навчається у Полтавському державному медичному університеті на денній формі навчання, що також свідчить про місце її фактичного проживання саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, доводи щодо іншої підсудності справи, ніж визначена заявником, є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги та її вимоги зводяться до незгоди ОСОБА_1 із судовим наказом, а тому не перевіряються у цьому провадженні.
Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Полтави від 26 травня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов