ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 р. 	Справа № 520/15531/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ОМЕГА//” на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/15531/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ОМЕГА//” 
до  Закарпатської митниці Держмитслужби   
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “ОМЕГА//” (далі - ТОВ “ОМЕГА//”, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби ( далі - Закарпатська митниця, відповідач), в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA305000/2025/000028/1 від 04.04.2025 Закарпатської митниці;
- стягнути з Закарпатської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «ОМЕГА//» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2612,54 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 520/15531/25 адміністративний позов ТОВ “ОМЕГА//” до Закарпатської митниці про визнання протиправним та скасування рішення – залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, неправильне застосуванням норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 по справі № 520/15531/25 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував на безпідставність висновку суду першої інстанції щодо наявності у митниці обґрунтованого сумніву у заявленій декларантом митній вартості товарів та правомірності застосування при коригуванні такої вартості резервного методу. Наполягає, що позивач подав до митного оформлення та у відповідь на запит відповідача мінімально необхідний пакет документів, передбачений ч. 1–2 ст. 53 МК України (контракт, інвойс, платіжні документи, транспортні документи/відомості про транспортні витрати тощо), якими усунув усі заявлені митницею «розбіжності». Водночас митний орган, всупереч вимогам ч. 3 ст. 53, ч. 2 ст. 55 та ч. 6 ст. 54 МК України, не конкретизував належним чином, які саме розбіжності впливають на числові значення митної вартості, чому їх неможливо перевірити за вже поданими документами, і які саме документи є необхідними для підтвердження відповідних складових. У зв`язку з чим, позивач вважає відсутніми підстави для наявності у митниці обґрунтованих сумнівів у правильності задекларованої вартості.
Щодо посилання митного органу в оскаржуваному рішенні на відсутність ПЗП/ЗП (пропозиції/замовлення), позивач вказує, що це не є порушенням правил митного оформлення товарів і не підтверджує неповноту відомостей про вартість, оскільки такі документи регулюють внутрішній порядок погодження поставки, не визначені контрактом як обов`язкові «невід`ємні частини», а вартість підтверджена фінальним інвойсом. Крім того, додатково порядок узгодження врегульовано Додатковою угодою №1 та Специфікацією.
Розбіжності у даті інвойсу (інвойс від 27.03.2025, проформа/інвойс 06.03.2025 у платіжному документі), на переконання апелянта, не впливають на числові значення митної вартості, оскільки сума операції однакова, а розбіжність усунута поданням проформи-інвойсу.
Щодо різниці в пункті відвантаження/умовах FCA (Debrecen/Berettyуъjfalu у CMR та транспортних документах), стверджує, що вони мають технічний характер і виправлені листом постачальника про помилку в інвойсі з підтвердженням правильних умов. 
Відсутність визначення окремої вартості пакування в контракті, на переконання позивача, не вказує на непідтвердженість складових митної вартості, оскільки додатковою угодою прямо передбачено включення вартості упаковки та маркування у ціну товару. 
Вказує, що відсутність заявки до договору перевезення між експедитором і перевізником не є підставою для неприйняття підтвердженої складової транспортних витрат, так як до митного оформлення подано рахунок експедитора та довідку про транспортні витрати, а також акт наданих послуг і підтвердження оплати.
Посилання митниці на нижчий рівень вартості порівняно з «ціновою інформацією»/АСАУР апелянт вважає фактичною основною причиною коригування. Стверджує, що сама різниця з інформаційними базами та раніше оформленими деклараціями не створює підстав для відмови у застосуванні основного методу і не може бути єдиною підставою для резервного методу без належного аналізу умов операції та коригувань (обсяг партії, умови поставки, комерційні умови тощо). 
У надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. 
Зазначив, що під час митного оформлення подані декларантом документи містили істотні розбіжності та не містили всіх відомостей щодо складових митної вартості, зокрема ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті, а тому заявлена митна вартість обґрунтовано викликала сумніви у своїй достовірності.
Відповідач стверджує, що наявність різних дат інвойсів з однаковим номером, відсутність ПЗП/ЗП, невизначеність вартості пакування, розбіжності в умовах та пункті поставки, відсутність заявки до договору перевезення, а також використання бланку іншої юридичної особи при поданні додаткових документів у сукупності підтверджують неповноту та недостовірність відомостей, поданих для підтвердження митної вартості. У зв`язку з цим митний орган правомірно скористався повноваженнями, передбаченими статтями 53–55 МК України, здійснив запит додаткових документів і запропонував проведення консультацій, від яких декларант фактично відмовився.
Вказує, що додаткові документи, подані декларантом, не усунули виявлених сумнівів і не містили достатніх відомостей для підтвердження заявленої митної вартості, що унеможливило застосування основного методу її визначення. За таких обставин вважає, що відповідач обґрунтовано відмовив у митному оформленні за заявленою митною вартістю та правомірно визначив митну вартість із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 МК України на підставі раніше визнаних митних вартостей аналогічних товарів, з дотриманням принципів ГАТТ та вимог національного законодавства.
Позивач подав відповідь на відзив митниці, в якій зазначив, що відповідач і суд першої інстанції помилково ототожнили технічні неточності в документах (різні дати інвойсів, помилки у назві місця поставки, формальні недоліки супровідного листа) з підставами для коригування митної вартості, хоча такі помилки не впливають на числові значення митної вартості та були своєчасно усунуті шляхом надання пояснень і додаткових документів, які митний орган належним чином не спростував. Наголошує, що ним подано всі наявні документи, достатні для достовірного визначення митної вартості за основним методом, тоді як сама лише різниця між задекларованою митною вартістю та вартістю подібних товарів у попередніх періодах може бути підставою для сумніву, але не доводить недостовірність заявлених відомостей і не обґрунтовує застосування другорядних методів.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
ТОВ «ОМЕГА//» зареєстровано у 2023 році у відповідності до чинного законодавства України. Позивач, в тому числі, здійснює діяльність з імпорту товарів з Китаю та Європи та подальшим оптовим продажем цих товарів в Україні. ТОВ «ОМЕГА//» є постачальником автозапчастин.
Декларантом в інтересах ТОВ "ОМЕГА//" подано до Закарпатської митниці ВП Держмитслужби України ЕМД 25UA305290000768U5 від 31.03.2025р.
Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення подані наступні документи:
Пакувальний лист (Packing list) пак. лист до інв. 620760 від 27.03.2025;
Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) 620760 від 27.03.2025;
Автотранспортна накладна (Road consignment note) 620760 від 27.03.2025;
Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR. 1) D 0511519 від 27.03.2025;
Банківський платіжний документ, що стосується товару 29 від 12.03.2025;
Рахунок-фактура про надання транспортноекспедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 1163 від 28.03.2025;
Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 2 від 28.03.2025;
Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів OM-25-01 від 17.02.2025;
Договір (контракт) про перевезення 054831-25-TEO від 01.01.2025;
Договір (контракт) про перевезення 11578 від 17.03.2022;
Документація, яка має супроводжувати продукцію при наданні її на ринку відповідно до вимог щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України, встановлених висновок про відповідність технічним регламентам № 0544-25 від 31.03.2025;
Інформаційний лист від 20.03.2025;
Копія митної декларації країни відправлення 25HU711000D9F5BEA5 від 27.03.2025.
За митною декларацією № 25UA305290000768U5 задекларовано:
Товар № 1: «Шпагат з поліетилену або поліпропілену для пакування в асортименті» за кодом згідно з УКТЗЕД 5607410000, вага нетто – 15200 кг. Торговельна марка TEWE, виробник - Tama Hungary Ltd., країна походження - ЄС;
Товар № 2: «Шпагат з поліетилену або поліпропілену для пакування: арт. 66213013 Шпагат Ecobull Big Bale130 white (2шт в уп.)» за кодом згідно з УКТЗЕД 5607410000, вага нетто – 15200 кг. Торговельна марка Ecobull, виробник - Tama Hungary Ltd., країна походження - ЄС;
Товар № 3: «Полотна основов`язані (включаючи вироблені на в`язальних машинах для виготовлення галунів), із синтетичних волокон, з ниток різних кольорів: арт. RB123300WVRX0E Сітка для тюків Rekord 1,23х3000м із зеленими та темно-зеленими краями Extreme Plus - 56шт» за кодом згідно з УКТЗЕД 6005380090, вага нетто – 1720 кг. Торговельна марка Rekord, виробник - Navatex Italia S.p.A, країна походження – ЄС.
Країна походження Євросоюз. Торгівельна країна та країна відправлення – Угорщина
За результатами розгляду наданих для підтвердження митної вартості основних документів встановлено наступне.
Товари переміщуються в рамках зовнішньоекономічного договору № OM-25-01 від 17.02.2025 з угорською компанією Tama Hungary Ltd на умовах поставки FCA Debrecen.
Відповідно до п.1.1. Контракту Покупець здійснює пропозицію, замовлення та придбання згідно з відповідними Підтвердженими Замовленнями на Придбання (ПЗП). Відповідно до п.1.2 Контракту у кожному ПЗП Сторони погоджують асортимент, кількість, ціну та умови поставки. Також, сторони можуть відмовитись від ПЗП і виконання замовлень на товари супроводжуватиметься лише Замовленням на Придбання (ЗП) та рахунком фактурою. 
Проте до митного оформлення ні ПЗП ні Замовлення не подавалися. При цьому ціни Товарів вказуються у ЗП/ПЗП згідно п.3.1.Контракту.
До митного оформлення надано Інвойс №620760 від 27.03.2025 (далі – Інвойс) та Інформаційний лист від 20.03.2025 щодо Торговельних марок та Виробників товарів, який посилається на Інвойс №620760, але датований 20.03.2025.
Разом з тим, в Платіжному дорученні №29 від 12.03.2025 вказано реквізити ще одного Інвойсу з ідентичним номером (№620760), проте датовані - 06.03.2025, який до митного оформлення також не подавався. 
До митного оформлення подано Пакувальний лист до Інвойсу, який засвідчує наявність пакувальних матеріалів, проте Контракт не містить інформації щодо вартості пакування.
Відповідно до п.2.4 Контракту, умови поставки - FCA Дебрецен, якщо інше не зазначено сторонами в ПЗП. Проте, в автотранспортній накладній (CMR), рахунку на транспортні витрати №1163 від 28.03.2025 та Довідці про вартість перевезення товару №2 від 28.03.2025 вказано маршрут від міста Береттьоуйфалу (Угорщина).
Також, пунктом 4.1 Договору на перевезення вантажів №11578 від 17.03.2022 з Перевізником передбачено, що Ціна на послуги узгоджується Сторонами по кожному конкретному перевезенню і вказується в Заявках, які є невід`ємною частиною даного Договору. Разом з тим, така Заявка до митного оформлення не подавалась.
За результатами аналізу наявної в митного органу цінової інформації щодо аналогічних товарів, митне оформлення яких вже завершено, встановлено, що рівень митної вартості оцінюваних товарів є суттєво нижчим за митну вартість аналогічних товарів (орієнтовно на 35-40% по товарах № 1 та 2, та на 25% по товару № 3).
Відповідно до частини 5 статті 55 МКУ декларанту було запропоновано провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
На запит митного органу декларантом надано супровідний лист № 2188 від 04.04.2025 за підписом директора Яковлевої С.І. та наступні документи:
Заявка ТЕП OM-0042754 від 26.03.2025;
Рахунок проформа № 620760 від 06.03.2025;
Додаткова угода №1 від 01.04.2025;
Специфікація 1 від 28.01.2025.
За результатами розгляду додатково наданих документів встановлено, що в своїй сукупності вони не спростовують сумнів митного органу в дійсності (достовірності) ціни товару та не містять достатніх відомостей для визнання заявленої митної вартості.
Від консультацій з митним органом відповідно до частини 5 статті 55 МКУ декларант відмовився (не використав своє право на їх проведення), вказані вище обставини залишились нез`ясованими.
З урахуванням викладеного вище, митним органом відповідно до частини шостої ст.54 МКУ було відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару № UA305000/2025/000028/1 від 04.04.2025 за наступних підстав:
1) подані декларантом до митного оформлення основні документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, у тому числі ціни, що була сплачена чи підлягала сплаті за товар;
2) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у ст.58 МКУ в частині достовірності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості;
3) надані декларантом на запит митного органу додаткові документи не містять достатніх відомостей для визнання заявленої митної вартості.
При визначенні числового значення митної вартості товарів № 1 та № 2 за основу взята наявна в ЄАІС Держмитслужби інформація щодо визнаної митної вартості аналогічних за характеристиками товарів (шпагат для пакування, ідентичний продавець - TAMA HUNGARY LTD), на аналогічних умовах поставки за МД № UA100060/2025/508104 від 28.03.2025 (резервний метод, рішення про коригування митної вартості не приймались) – 3,27 євро/кг. Отже, визначена за резервним методом митна вартість товарів становить: товар № 1 – 3,27 євро/кг х 15200 кг = 49704,00 євро; товар № 2 – 3,27 євро/кг х 3024 кг = 9888,48 євро.
При визначенні числового значення митної вартості товару № 3 за основу взята наявна в ЄАІС Держмитслужби інформація щодо визнаної митної вартості аналогічних за характеристиками товарів (сітки з синтетичних матеріалів для пакування тюків, ідентичний продавець - TAMA HUNGARY LTD, на аналогічних умовах поставки за МД № UA209230/2024/064842 від 16.07.2024 (резервний метод, рішення про коригування митної вартості не приймались) – 3,87 євро/кг. Отже, визначена за резервним методом митна вартість товару № 3 становить: 3,87 євро/кг х 1720 кг = 6656,40 євро.
Коригування на комерційні умови не здійснювалось за відсутності необхідності, оскільки кількісні характеристики співставні, а митна вартість товарів за обраними МД визначена за резервним методом (тобто, це митна вартість на момент перетину кордону).
Декларант використав право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 МКУ. Товари було випущено у вільний обіг за МД № 25UA305290000818U0 від 05.05.2025 під гарантійні зобов`язання. Сума гарантійних платежів становить 217711,56 грн.
В рамках реалізації положень частини восьмої статті 55 МКУ декларантом надано митниці заяву ТОВ «ОМЕГА //» від 19.05.2025 № 2638 (вхідний митниці №10181/14/7.7-2 від 20.05.2025, далі – Заява) щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до частини восьмої статті 55 МК України та скасування прийнятого Закарпатською митницею Рішення. Водночас, за результатами опрацювання наданих декларантом додаткових документів, обґрунтованих підстав для визнання заявленої митної вартості оцінюваних товарів та, відповідно, скасування Рішення, не встановлено.
Не погоджуючись із вищевказаними рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з правомірності прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості, оскільки з нього вбачається наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої позивачем митної вартості, так як складові митної вартості товарів не були належним чином та у повному обсязі документально підтверджені, а необхідні для цього документи позивачем митному органу не надано. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів, врахував усі обставини, які мали значення для його прийняття, діяв у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений Митним кодексом України, у зв`язку з чим вважав таке рішення обґрунтованими та таким, що не підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями МК України від 13.03.2012 р. № 4495-VI, що набрав чинності з 01.06.2012. 
Положеннями ч. 1 ст. 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).
Положеннями ч. 2 та 3 ст. 257 МК України визначено, що електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Митна декларація та інші документи, подання яких митним органам передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.
На виконання пп. «ж» п. 5 ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, зокрема відомості про товари: митна вартість товарів та метод її визначення.
Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.
Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні використовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.
Згідно з ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю ( ч. 5 ст. 54 МК України).
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості ( ч. 6 ст. 54 МК України).
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів..
За правилами ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
За правилами ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи..
Водночас за приписами ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. (ч. 6 ст. 53 МК України).
Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16.
Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA305000/2025/000028/1 від 04.04.2025 підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування вказано, що задекларований рівень митної вартості товару нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями ДМСУ раніше.
В обґрунтування причин невизнання заявленої декларантом митної вартості, а також неможливості її визначення відповідно до вимог ст.ст. 52, 53, 54, 55, 58 МК України, відповідач вказав на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, з посиланням на те, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а документи, які подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також надані декларантом на запит митного органу додаткові документи не містять достатніх відомостей для визнання заявленої митної вартості.
За твердженням відповідача подані позивачем документи мають розбіжності, що впливають на правильність визначення митної вартості, а саме в п. 33 оскаржуваного рішення про коригування вказано наступні недоліки: «ТОВ "ОМЕГА //" здійснює митне оформлення товарів на підставі Зовнішньоекономічного договору №OM-25-01 від 17.02.2025 (далі - Контракт). Відповідно до п.1.1. Контракту Покупець здійснює пропозицію, замовлення та придбання згідно з відповідними Підтвердженими Замовленнями на Придбання (ПЗП). Відповідно до п.1.2 Контракту у кожному ПЗП Сторони погоджують асортимент, кількість, ціну та умови поставки. Також, сторони можуть відмовитись від ПЗП і виконання замовлень на товари супроводжуватиметься лише Замовленням на Придбання (ЗП) та рахунком фактурою. Проте до митного оформлення ні ПЗП ні Замовлення не подавалися. При цьому, слід зазначити, що ціни Товарів вказуються у ЗП/ПЗП згідно п.3.1.Контракту. 
До митного оформлення надано Інвойс №620760 від 27.03.2025 (далі – Інвойс) та Інформаційний лист від 20.03.2025 щодо Торговельних марок та Виробників товарів, який посилається на Інвойс №620760, але датований 20.03.2025. Разом з тим, в Платіжному дорученні №29 від 12.03.2025 вказано реквізити ще одного Інвойсу з ідентичним номером №620760 проте також з іншою датою - від 06.03.2025, який до митного оформлення також не подавався. 
До митного оформлення подано Пакувальний лист до Інвойсу, який засвідчує наявність пакувальних матеріалів, проте Контракт не містить інформації щодо вартості пакування. 
Відповідно до п.2.4 Контракту, умови поставки - FCA Дебрецен, якщо інше не зазначено сторонами в ПЗП. Проте, в ЦМР, рахунку на транспортні витрати №1163 від 28.03.2025 та Довідці про вартість перевезення товару №2 від 28.03.2025 вказано маршрут від міста Береттьоуйфалу (Угорщина). 
Також. згідно з Договором на перевезення вантажів №11578 від 17.03.2022 з Перевізником, передбачено в п.4.1. що Ціна на послуги узгоджується Сторонами по кожному конкретному перевезенню і вказується в Заявках, які є невід`ємною частиною даного Договору. Разом з тим, така Заявка до митного оформлення не подавалась. 
Також, за результатами аналізу наявної в митного органу цінової інформації щодо аналогічних товарів, митне оформлення яких вже завершено, встановлено, що рівень митної вартості оцінюваних товарів є суттєво нижчим за митну вартість аналогічних товарів. 
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості товару у зв`язку з наявністю відповідної інформації. При визначенні числового значення митної вартості товарів № 1 та № 2 за основу взята наявна в ЄАІС Держмитслужби інформація щодо визнаної митної вартості аналогічних за характеристиками товарів (шпагат для пакування, ідентичний продавець - TAMA HUNGARY LTD), на аналогічних умовах поставки за МД № UA100060/2025/508104 від 28.03.2025 (резервний метод, рішення про коригування митної вартості не приймались) – 3,27 євро/кг. Отже, визначена за резервним методом митна вартість товарів становить: товар № 1 – 3,27 євро/кг х 15200 кг = 49704,00 євро; товар № 2 – 3,27 євро/кг х 3024 кг = 9888,48 євро. При визначенні числового значення митної вартості товару № 3 за основу взята наявна в ЄАІС Держмитслужби інформація щодо визнаної митної вартості аналогічних за характеристиками товарів (сітки з синтетичних матеріалів для пакування тюків, ідентичний продавець - TAMA HUNGARY LTD, на аналогічних умовах поставки за МД № UA209230/2024/064842 від 16.07.2024 (резервний метод, рішення про коригування митної вартості не приймались) – 3,87 євро/кг...»
Колегія суддів зазначає, що порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості від 04.04.2025 наведеного вище, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер, дату митних декларацій, які було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, найменування товару та продавця, не відобразивши при цьому пояснень щодо зроблених коригувань та не зазначивши докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Колегія суддів зауважує, що не зазначення у спірному рішенні порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом додатково свідчить про необґрунтованість зроблених коригувань митної вартості.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем раніше визнаних митними органами вартостях може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247, від 15.02.2024 р. у справі № 640/29559/20.
Посилання митного органу на не надання до митного оформлення ані підтверджених замовлень на придбання (ПЗП) або замовлень (ЗП), хоча, як вказує відповідач, відповідно до п.1.1. Контракту Покупець здійснює пропозицію, замовлення та придбання згідно з відповідними Підтвердженими Замовленнями на Придбання (ПЗП); відповідно до п.1.2 Контракту у кожному ПЗП Сторони погоджують асортимент, кількість, ціну та умови поставки. Також, сторони можуть відмовитись від ПЗП і виконання замовлень на товари супроводжуватиметься лише Замовленням на Придбання (ЗП) та рахунком фактурою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із змісту наведених пунктів 1.1, 1.2 Контракту вбачається, що ПЗП та/або ЗП визначають порядок узгодження умов поставки між сторонами та можуть бути альтернативно замінені рахунком-фактурою, що прямо передбачено умовами договору. 
З огляду на викладене, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено подання декларантом до митного оформлення рахунку-фактури (інвойсу) № 620760 від 27.03.2025, колегія суддів зазначає, що останній є належним комерційним документом, який підтверджує факт поставки та ціну товару, а відсутність ПЗП або ЗП не впливає на числові значення складових митної вартості.
Відтак, посилання митного органу на неподання зазначених документів як на підставу для коригування, заявленої декларантом митної вартості є необґрунтованим.
З приводу посилання митного органу в оскаржуваному рішенні на те, що до митного оформлення декларантом надано Інвойс №620760 від 27.03.2025 та Інформаційний лист від 20.03.2025 щодо Торговельних марок та Виробників товарів, який посилається на Інвойс №620760, але датований 20.03.2025, а в платіжному дорученні №29 від 12.03.2025 вказано реквізити ще одного Інвойсу з ідентичним номером №620760 проте також з іншою датою - від 06.03.2025, який до митного оформлення також не подавався, слід зазначити наступне.
Так, матеріалами справи підтверджено, що до митного оформлення декларантом було подано рахунок-фактуру (інвойс) № 620760 від 27.03.2025, який підтверджує факт поставки товару та його ціну (а.с. 55), а також платіжне доручення № 29 від 12.03.2025 (а.с. 59), у якому зазначено реквізити інвойсу № 620760 від 06.03.2025. З метою усунення сумнівів митного органу щодо зазначених реквізитів, у відповідь на його запит декларантом додатково подано проформу-інвойс № 620760 від 06.03.2025 (а.с. 90).
При цьому, як вбачається з наведених документів, ціна товару, зазначена у проформі-інвойсі № 620760 від 06.03.2025, комерційному інвойсі № 620760 від 27.03.2025 та платіжному дорученні № 29 від 12.03.2025, є тотожною та становить 42 094,40 євро, що свідчить про здійснення оплати і поставки в межах однієї господарської операції з незмінною договірною ціною.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що різниця у датах проформи-інвойсу, комерційного інвойсу та інформаційного листа не впливає на числові значення митної вартості товарів, не свідчить про недостовірність заявлених відомостей та не може розцінюватися як обґрунтована підстава для сумнівів у правильності визначення митної вартості.
Отже, наведені митним органом доводи щодо розбіжностей у датах вказаних документів є неприйнятними, та, відповідно, не можуть бути підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості.
Посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що до митного оформлення позивачем подано пакувальний лист до Інвойсу, який засвідчує наявність пакувальних матеріалів, проте Контракт не містить інформації щодо вартості пакування, колегія суддів не приймає, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідно до додаткової угоди № 1 від 01.04.2025 до зовнішньоекономічного контракту № OM-25-01 від 17.02.2025 (а.с. 91-93) вартість упаковки та маркування включена до договірної ціни товару (доповнено п. 5.3 контракту), а отже не підлягає окремому декларуванню як самостійна складова митної вартості.
Копію вказаної додаткової угоди № 1 від 01.04.2025 було надано позивачем на запит митного органу, що останнім не заперечується. 
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що відсутність у первісному тексті контракту окремого зазначення вартості пакування не свідчить про неповноту відомостей щодо митної вартості задекларованого товару та не впливає на її числові значення.
З приводу зазначених в оскаржуваному рішенні митного органу розбіжностей щодо умов поставки товару, мотивованих тим, що відповідно до пункту 2.4 зовнішньоекономічного контракту № OM-25-01 від 17.02.2025 умови поставки визначені як FCA Debrecen, якщо інше не погоджено сторонами у підтверджених замовленнях на придбання (ПЗП), тоді як у товарно-транспортній накладній (CMR), рахунку на транспортні витрати № 1163 від 28.03.2025 та довідці про вартість перевезення товару № 2 від 28.03.2025 зазначено пункт відправлення Berettyуъjfalu (Угорщина), колегія суддів зазначає таке.
Так, як вбачається з матеріалів справи, разом із додатковими документами до митного органу було подано лист Постачальника від 27.03.2025 (а.с. 96) з належним перекладом, у якому прямо зазначено про наявність технічної помилки в інвойсі № 620760 від 27.03.2025 в графі умови поставки та роз`яснено, що вірними умовами поставки є FCA Berettyуъjfalu.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що відповідні розбіжності мають виключно технічний характер, не впливають на числові значення складових митної вартості та не можуть бути підстава для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості задекларованого товару.
Неприйнятними колегія суддів вважає доводи митного органу щодо неможливості встановлення вартості перевезення у зв`язку з неподанням декларантом заявки, передбаченої пунктом 4.1 договору перевезення № 11578 від 17.03.2022, укладеного між експедитором та перевізником. 
Як вбачається з матеріалів справи, до митного оформлення декларантом були подані належні та допустимі документи, які підтверджують складову митної вартості у вигляді витрат на транспортування, зокрема довідка про транспортні витрати (а.с. 61) та рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від експедитора (а.с. 60), а згодом, у порядку частини восьмої статті 55 МК України, також акт наданих послуг (а.с. 104) і платіжна інструкція про їх оплату (а.с. 103). 
При цьому, варто зауважити, що положення частини другої статті 53 МК України не передбачають обов`язку декларанта подавати всі внутрішні комерційні документи між експедитором і перевізником, якщо інші надані документи містять достатні та узгоджені відомості про числові значення відповідних складових митної вартості. Відтак, відсутність заявки, як внутрішнього документа між третіми особами, не впливає на можливість визначення вартості перевезення та, відповідно, не бути підставою для коригування заявленої митної вартості.
Доводи відповідача щодо оформлення супровідного листа № 2188 від 04.04.2025 на бланку іншої юридичної особи та підписання його особою без повноважень, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки такі обставини не наведені у самому тексті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості як підстава для коригування митної вартості. Крім того, зазначений лист має виключно супровідний характер, не містить відомостей про ціну товару чи числові значення складових митної вартості та сам по собі не може впливати на оцінку поданих декларантом документів або слугувати підставою для коригування митної вартості.
За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що документи ТОВ «ОМЕГА //», які подані до митного оформлення, не містили жодних розбіжностей, які б вплинули на правильність визначення позивачем митної вартості задекларованого товару, однак митним органом не було надано їм належного аналізу та оцінки, як і не наведено мотивів, на підставі яких вказані документи та доводи позивача не взяті до уваги під час ухвалення рішення про коригування митної вартості товару.
Під час перегляду даної справи суд апеляційної інстанції враховує, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушення принципу поділу влади. Звідси висновується, що адміністративний суд аналізує рішення контролюючого органу, ухвалене, в даному випадку, за результатами митних заходів і процедур, виключно на предмет його відповідності вимогам частини другої статті 2 КАС України.
На підставі аналізу вказаних документів у сукупності з іншими документами, поданими позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, з огляду на наявність розбіжностей в документах.
Таким чином, під час апеляційного перегляду справи Закарпатською митницею не доведено, що використані декларантом відомості не підтверджені документально, а подані документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, не містили обов`язкових відомостей, необхідних для правильного визначення митної вартості товару.
Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.
З приводу обраного відповідачем методу визначення митної вартості колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначену в оскаржуваному рішенні від 04.04.2025 відкориговану митну вартість визначено відповідачем за шостим (резервним) методом на підставі наявної в митного органу інформації, яка міститься в МД № UA100060/2025/508104 від 28.03.2025 та МД № UA209230/2024/064842 від 16.07.2024.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.64 МК України, якою урегульовано питання визначення митної вартості за шостим (резервним) методом, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.
Проте, застосовуючи резервний метод визначення митної вартості шляхом використання вищевказаних митних декларацій, митним органом не наведено жодних пояснень зроблених коригувань.
Резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості.
При цьому, відповідачем не наведено ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду обставин на підтвердження неможливості застосування таких методів визначення митної вартості товару, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів тощо.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення вимог ст. 58 МК України здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору, як за основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Закарпатської митниці про коригування митної вартості товарів № UA305000/2025/000028/1 від 04.04.2025, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог.
З приводу вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, на підтвердження понесених витрат у справі, до суду надано: договір про надання правової допомоги №169 від 26.05.2025, укладений між ТОВ "ОМЕГА//" (Клієнт) та Адвокатським бюро "Лончак" (Виконавець); додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №169 від 26.05.2025, акт приймання-передачі наданих послуг №ЛО-0015 від 01.07.2025, згідно з яким вартість послуг склала 5000,00 грн.; платіжну інструкцію № 60 від 07.07.2025; рахунок-фактуру № ЛО-000043 від 01.07.2025, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 26.05.2025.
Дослідивши вказані документи, колегією суддів встановлено, що між ТОВ "ОМЕГА//" та Адвокатським бюро «Лончак» укладено договір про надання правової допомоги від 26.05.2024 № 169, відповідно до пункту 1.1 якого предметом цього договору є юридичні послуги, що надаються виконавцем клієнту за плату, а саме:
- представництво в органах судової і виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, органах державної виконавчої служби, органах державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України, Державній фіскальній службі України та Пенсійному фонді України, а також їхніх територіальних органах, інших органах та в інших зносинах з суб`єктами владних повноважень, їх посадовими особами;
- складання процесуальних документів;
- вчинення інших юридично значущих дій від імені та в інтересах клієнта.
Відповідно до змісту додаткової угоди № 1 від 26.05.2025 до договору № 169 від 26.05.2025 про надання адвокатським бюро правової допомоги, сторони визначили наступні умови та вартість надання правової допомоги:
1. Виконавець зобов`язується здійснити наступні дії щодо оскарження актів індивідуальної дії в судах першої та апеляційної інстанцій:
- Рішення про коригування митної вартості товарів UA305000/2025/000028/1 від 04.04.2025;
Дії по оскарженню включають в себе:
1.1. Складання позовної заяви 5000,00 грн.;
1.2. Складання інших необхідних процесуальних документів в ході розгляду справи в суді (заяв, клопотань, пояснень, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення, т.і.) в рамках доручення 1000,00 грн. (в разі наявності);
1.3. Участь у судових засіданнях по справі з розрахунку 1000,00 грн. за 1 судове засідання (в разі наявності);
1.4. Складання апеляційної скарги (в разі необхідності) 3000,00 грн.
Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що вартість послуг становить 5000,00 гривень та додаткові витрати, пов`язані зі складанням процесуальних документів та участю в судових засіданнях.
У випадку виникнення у виконавця додаткових витрат, пов`язаних з складанням інших необхідних процесуальних документів в ході розгляду справи в суді (заяв, клопотань, відповіді на відзив, заперечення, т.і) та додаткових послуг, передбачених п.1.2-1.4 цієї додаткової угоди, замовник зобов`язується компенсувати виконавцю такі витрати на підставі окремого Акту приймання-передачі наданих послуг.
Відповідно до пункту 3 додаткової угоди, оплата буде здійснюватися в наступному порядку:
- оплата в сумі 5000,00 грн. до 30 червня 2025 року;
- оплата додаткових витрат буде здійснена протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.
Таким чином, з наведеного слідує, що, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, а також відсутність з боку відповідача будь-яких заперечень щодо заявлених вимог, колегія суддів, зазначає наступне.
Надаючи оцінку складеній адвокатом позовній заяві, колегія суддів враховує обсяг зазначеного документа (16 сторінок), його фактичне значення для вирішення справи, наявність у ньому власних правових висновків адвоката та значну кількість посилань на актуальну судову практику з спірних питань. З урахуванням досліджених судом доказів на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис виконаних робіт та наданих правничих послуг відповідно до умов договору, ступеня складності цієї справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, колегія суддів доходить висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн є реальними, співмірними та належним чином підтвердженими матеріалами справи.
Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на викладене, враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, надав неправильну правову оцінку доказам у їх сукупності, внаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо правомірності коригування митним органом митної вартості товарів, та прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 по справі № 520/15531/25 підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову, шляхом визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA305000/2025/000028/1 від 04.04.2025 Закарпатської митниці.
Питання, щодо стягнення на користь позивача судового збору підлягає вирішенню в порядку ст. 139 КАС України.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ТОВ "ОМЕГА//" сплачено судовий збір в сумі 2612,54 грн, при зверненні з апеляційною скаргою – 3918,81 грн. 
Враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сума судового збору в загальному розмірі 6531,35 грн.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ОМЕГА//” - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року по справі № 520/15531/25 - скасувати. 
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА//" задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Закарпатської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA305000/2025/000028/1 від 04.04.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Держмитслужби (вул. Собранецька, буд. 20,м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ 43985560) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА//" (вул. Промислова, буд. 1, с-ще Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл., 62495, код ЄДРПОУ45055636) судовий збір у розмірі 6531 (шість тисяч п`ятсот тридцять одна) грн 35 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Держмитслужби (вул. Собранецька, буд. 20,м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ 43985560) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА//" (вул. Промислова, буд. 1, с-ще Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл., 62495, код ЄДРПОУ 45055636) витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк