ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2019/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №706/505/25 Категорія: 314000000 	Школьна А. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 листопада 2025 року                                                                                          м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Карпенко Н.І.	
секретар 	Широкова Г.К.	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 12.09.2025 (повний текст складено 12.09.2025, суддя в суді першої інстанції Школьна А.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», третя особа Приватне акціонерне товариство «Уманьгаз» про визнання укладеним типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ,

в с т а н о в и в :

у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та 01.08.2025 подав заяву про зміну предмета позову, яким просив визнати укладеним типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, мотивуючи про те, що 26.02.2025 він отримав від відповідача повідомлення про припинення споживання природнього газу через заборгованість за ресурс у розмірі 20 013,41 грн., яка утворилась за період із 01.05.2022 по 31.01.2025 та яку потрібно оплатити до 05.03.2025, надавши підтвердження оплати відповідачу та Оператору ГРМ.
03.03.2025 позивач скерував відповідачу звернення з проханням провести звірку, усунути помилки в акті та надати договір на постачання ресурсу, ліцензію на постачання та повідомити, чи є відповідач власником ресурсу, хто визначає вартість ресурсу, засновників та кінцевих бенефіціарних власників та іншу інформацію, необхідну для складання договору.
Відповідач не надав запитуваних документів, а лише вказав, що облік отриманого ресурсу веде Оператор ГРМ – ПрАТ «Уманьгаз».
15.03.2025 відповідач направив позивачеві та виконавцю ПрАТ «Уманьгаз» повідомлення (доручення) про припинення (обмеження) газопостачання та пломбування вхідної арматури.
Позивач стверджує, що відповідач діяв з порушенням вимог п. 25 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, оскільки у разі виникнення заборгованості, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» перед направленням повідомлення про припинення постачання природного газу, мало б запропонувати споживачеві графік погашення заборгованості або укласти договір про реструктуризацію.
Позивач не оспорює наявність заборгованості та її розмір, але зазначає, що через відсутність можливості оплатити надані комунальні послуги за станом здоров`я та скрутним фінансовим становищем, просив відповідача скласти графік погашення заборгованості, тобто заключити договір про реструктуризацію, про що на адресу ТОВ «ГК «Нафтогаз України» 15.03.2025, 18.03.2025, 24.03.205, 28.03.2025 направив відповідні листи.
Обов`язок відповідача укласти договір про реструктуризацію заборгованості позивач обґрунтовує нормами Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та Закону України «Про заходи спрямованні на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 12.09.2025 у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку про відсутність прямого законодавчо встановленого обов`язку для відповідача з укладення типового договору реструктуризації заборгованості із побутовим споживачем. Відтак його укладення повинно відбуватися на загальних підставах.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач направив 13.10.2025 через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу та 21.102025 апеляційну скаргу у новій редакції, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та визнати укладеним Типовій договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з відповідачем та позивачем.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки причиною звернення до суду із позовом стала відсутність можливості оплатити надані комунальні послуги через погіршення здоров`я і значних витрат, що спричинило скрутне фінансове становище. Він просив відповідача скласти графік погашення заборгованості, укласти договір про реструктуризацію, про що на адресу ТОВ «ГК «Нафтогаз України» неодноразово направляв відповідні листи, у тому числі типовий договір складний ним особисто із відповідними розрахунками на підставі типового договору, затвердженого КМУ, також сплатив заборгованість за 1 місяць та направив платіжну інструкцію, тому вважає, що відповідач мав обов`язком укласти з ним договір про реструктуризацію заборгованості. Однак відповідач його не підписав й причини не заключення не повідомив, чим спричинив порушення Закону, на що суд першої інстанції уваги не звернув. 
Крім того, суд не надав оцінку грубому порушенню відповідачем права позивача, а саме п. 4.10 умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затверджений Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015.
Також скаржник зауважує, що попри його звернення відповідач так і не зробив остаточну звірку складанням акту звірки та не надав йому договір у паперовому вигляді протягом 10 робочих днів і без його дозволу (погодження) включив до Реєстру постачальника відповідача. 
Крім того, на думку скаржника судом помилково не застосовано положення ЗУ «Про заходи спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природнього газу», згідно з нормами якого позивач і відповідач належать до кола суб`єктів, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав на обґрунтованість висновків суду першої інстанції по суті спору та просив відхилити вимоги апеляційної скарги представника позивача.
03.11.2025 позивач направив відповідь на відзив на апеляційну скаргу вказуючи на помилковість доводів відповідача та суду при ухваленні рішення та просив відхилити доводи відзиву, скасувати рішення суду й задовольнити його позовні вимоги. 

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що з травня 2022 року позивач ОСОБА_1 включений до Реєстру постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (адреса: вул. М. Старицького, буд. 30, м. Христинівка, Черкаська область, 20001), що підтверджується долученими відповідачем витягами із Інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XM39H48513814L (т.1 а.с.87).
Згідно з даними про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається оператором газорозподільної мережі через інформаційну платформу Оператора газотранспортної системи по особовому рахунку № НОМЕР_1 (EIC-код 56XM39H48513814L), позивачем за період із 01.05.2022 по 31.03.2025 спожито природний газ в об`ємі 5 392 куб. м. на загальну суму 42 903,55 грн, з яких ОСОБА_1 сплатив 17059,97 грн, заборгованість споживача станом на квітень 2025 року становить 25 843,58 грн (т.1 а.с.87).
19.02.2025 №119/4.3.1-12761-2025/390026826 ТОВ «ГК «Нафтогаз України» направило позивачу повідомлення про припинення споживання природного газу. У надісланому повідомленні товариство проінформувало споживача про наявну в останнього станом на 19.02.2025 заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 20 013,41 грн, яка утворилася за період із 01.05.2022 по 31.01.2025, запропонувало йому самостійно припинити із 05.03.2025 споживання природного газу шляхом перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та допустити представника товариства/оператора ГРМ на об`єкт для пломбування запірних пристроїв, та попереджено про примусове припинення газопостачання у випадку непогашення заборгованості та подальшого використання газу (т.1 а.с.13).
Повідомленням (дорученням) №119/4.3.1-17881-2025/390026826 від 10.03.2025 відповідач доручив третій особі – Приватному акціонерному товариству «Уманьгаз» припинити (обмежити) розподіл природного газу споживачу ОСОБА_1 , EIC – код 56XM39H48513814L, у термін до 7:00 год 31.03.2025, у зв`язку з нездійсненням оплати за спожитий природний газ та наявною заборгованістю (а.с.10, 99).
Крім того, ОСОБА_1 звертався до генерального директора ТОВ «ГК «Нафтогаз України» із пропозицією укладення договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ 28.03.2025, 01.04.2025 (т.1 а.с.8-9, 11).
До матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 приєднав копію датованого квітнем 2025 року типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 27 400,54 грн на період із 01.04.2025 по 01.07.2026, що заповнений від імені позивача (т.1 а.с.17).
Листами від 18.03.2025, 25.03.2025, 01.04.2025 відповідач повідомив позивача про неможливість укладення договору реструктуризації заборгованості через направлення оператору ГРМ – ПрАТ «Уманьгаз» доручення на відключення газопостачання.
Таким чином, суд встановив і зазначене не оспорюється сторонами, що між ОСОБА_1 , як споживачем, та ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як постачальником «останньої надії», склалися договірні відносини щодо постачання природнього газу. Позивач за період із травня 2022 року по квітень 2025 року спожив 5392 куб.м. газу на суму 42 903,55 грн., з яких оплатив 17 059,97 грн., тим самим заборгувавши відповідачу 25 843,58 грн. Спір між сторонами щодо обсягу спожитого газу та розміру заборгованості відсутній.
Порушення свого права позивач просить захистити у спосіб визнання укладеним типового договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.
Предметом розгляду у даній справі є відмова відповідача в укладенні договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.
Такими є фактичні обставини у справі, встановлені судом. Правовідносини, наявні на їх підставі, мають таке правове регулювання.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» строком на три роки.
Згідно з пунктом 26 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» — визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 затверджено Правила постачання природного газу.
У пункті 3 розділу І Правил постачання природного газу передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.
Розділом VI Правил постачання природного газу визначено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.
Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
За договором постачання природного газу постачальник «останньої надії» зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі – Кодекс ГТС) з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем.
Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.
Положеннями абзацу 11 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі.
Відповідно до пункту 1 Розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа містить, зокрема, інформацію про фактичне добове споживання та інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця.
Далі, згідно з положеннями ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору, у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.
Згідно з пунктом 25 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.
Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання поточних зобов`язань за договором.
У разі відсутності графіка погашення заборгованості або його недотримання чи неоплати поточних платежів постачальник має право у порядку, визначеному цим розділом та договором постачання природного газу, припинити або обмежити постачання природного газу на об`єкт споживача до повного погашення заборгованості, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Тобто укладення договору про реструктуризацію заборгованості є правом сторін – постачальника та споживача, яке реалізується з урахуванням принципу свободи договору.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» реструктуризації на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян підлягає заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом, тобто станом на 01.07.2003, перед надавачами житлово-комунальних послуг.
Оскільки норми Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» не урегульовують правовідносини реструктуризації заборгованості за газопостачання, що виникла у період 2022-2025 років, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх застосування при вирішенні даного спору.
За умовами ст.5 Закону України «Про заходи спрямованні на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природнього газу» від 14.07.2021 № 1639-ІХ, реструктуризації підлягає: заборгованість постачальників природного газу, у тому числі реструктуризована, та операторів газорозподільних систем понад обсяги, врегульовані із застосуванням механізмів, визначених статтею 4 цього Закону: за укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» договорами купівлі-продажу природного газу для постачання побутовим споживачам (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), використаного станом на розрахункову дату, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили; за природний газ, переданий НАК «Нафтогаз України» операторам газорозподільних систем за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних потреб станом на розрахункову дату, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили; за послуги, надані операторам газорозподільних систем та постачальникам природного газу за договорами транспортування природного газу, перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили; за послуги, надані операторам газорозподільних систем та постачальникам за договорами транспортування природного газу, перед особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили; 2) заборгованість особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, перед НАК «Нафтогаз України».
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що вказані положення Закону України «Про заходи спрямованні на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природнього газу» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у цій справі, оскільки позивач не належить до кола суб`єктів, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до згаданого Закону. Відтак укладення типового договору реструктуризації заборгованості із побутовим споживачем має відбуватися на загальних підставах. 
Зважаючи на те, що реструктуризація заборгованості може мати місце за умови досягнення згоди між сторонами щодо порядку здійснення реструктуризації шляхом підписання відповідної угоди або внесення змін до існуючого договору, є правом сторін та реалізується з урахуванням принципу свободи договору, доводи на які посилається позивач у справі не містить вимог щодо обов`язку укладення договорів реструктуризації заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
При цьому відповідачем неодноразово давалися роз`яснення ОСОБА_1 щодо підстав неможливості укладення договору реструктуризації заборгованості, зокрема, із посиланням на п.7.3 Розділу 7 Типового договору відновлення газопостачання за умови повного розрахунку споживача за послуги з постачання за існуючим договором або складання сторонами графіка погашення заборгованості на умовах укладеного договору та відшкодування витрат постачальника на припинення і відновлення газопостачання, що не суперечить вимогам Закону, що регулює дані правовідносини сторін у цій справі. Усі численні роз`яснення долучені до матеріалів даної справи та детально вивчені судом під час розгляду справи по суті вимог.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Позивачем не доведено обов`язку відповідача укладення договорів реструктуризації заборгованості спожитого газу.
Оскільки апеляційні доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції при вирішенні спору у справі.             Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 12.09.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача – без задоволення.
На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 12.09.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції віднести на рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 26.11.2025.

Суддя-доповідач                 

Судді