Справа № 951/445/25
Провадження №1-кп/951/13/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року 

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 

прокурора Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_3 

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 

потерпілого ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Козова Козівського району Тернопільської області, який зареєстрований у встановленому законом порядку й проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, пенсіонера, тимчасово не працюючого, раніше не судимого 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

у с т а н о в и в:

08.02.2025 близько 15:15 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під час їх зустрічі на перетині вулиць Соборна та М. Грушевського в селищі Козова Тернопільського району Тернопільської області виник словесний конфлікт, який супроводжувався короткочасним нанесенням один одному ударів руками та ногами по різних ділянках тіла без спричинення тілесних ушкоджень.

Опісля цього, близько 15:30 у ОСОБА_4 , який повернувся до місця попереднього конфлікту з ОСОБА_6 , на ґрунті особистих раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний намір, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Надалі, близько 15:33, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 перебуваючи на перетині вулиць Соборна та М. Грушевського в селищі Козова Тернопільського району Тернопільської області, діючи з прямим умислом, цілеспрямовано й рішуче, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь - якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, утримуючи у правій руці дерев`яний предмет, ззовні схожий на руків`я для сокири, яку дістав із салону свого автомобіля, наніс ним ОСОБА_6 щонайменше чотири удари в область спини та два удари в область голови, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у виді переломів кісток склепіння черепа (обох тім`яних і правої скроневої кісток) з порушенням цілісності зовнішньої й внутрішньої кісткових пластинок, забиття головного мозку середнього ступеня (за клінічною класифікацією), субарахноїдального (під м`яку мозкову оболонку) крововиливу над лобовою, тім`яною та скроневою частками і «малого» субдурального (під тверду мозкову оболонку) крововиливу над лобовою, тім`яною, скроневою і потиличною частками правої півкулі головного мозку, що супроводжувалась набряком речовини головного мозку, зміщенням серединних структур головного мозку вліво, «забійних» ран волосяної частини голови справа, «підшкірної гематоми» тім`яної ділянки волосяної частини голови зліва.

Отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми із переломами кісток й склепіння черепа, внутрішньочерепними змінами й зовнішніми ушкодженнями за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Тож ОСОБА_4 обвинувачується в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений старшим слідчим СВ відділу поліції № 1 Тернопільського РУП ГУ НП в Тернопільській області капітаном поліції ОСОБА_7 7 липня 2025 та затверджений прокурором Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердивши викладені в обвинуваченні обставини. У вчиненому щиро розкаюється, обіцяє в майбутньому не допускати подібної поведінки.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні при призначенні покарання покладався на розсуд суду, просив обвинуваченого суворо не карати. Крім того, 19.12.2025 останній подав до суду заяву згідно з якої повідомив, що примирився з обвинуваченим, шкода йому відшкодована в повному обсязі. Просить суд залишити цивільний позов без розгляду. 

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи й судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та роз`яснивши їм положення зазначеної норми про наслідки застосування обмеженого порядку дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Тож суд обмежив дослідження доказів лише допитом потерпілого, обвинуваченого, дослідженням висновку експерта й матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

В судовому засіданні 04.11.2025 потерпілий ОСОБА_6 показав, що 08.02.2025 обвинувачений ОСОБА_4 за допомогою рук та палиці наніс йому тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю.

17.11.2025 суду показав, що подія відбулася 08.02.2025 близько 15:15 в селищі Козова на перетині вулиць Герети та Грушевського біля аптеки ФОП ОСОБА_9 ; в той день він під`їхав до аптеки, щоб купити ліки, а в магазині – продукти. Проходячи повз авто потерпілого ОСОБА_10 , привітався із знайомим ОСОБА_11 й пішов по справах. Відійшов близько 5-ти метрів, почув від ОСОБА_6 образи, нецензурну лайку в його сторону тощо; підійшов до потерпілого, щоб з`ясувати причину таких слів, однак останній продовжував й надалі його ображати. ОСОБА_4 обурили неправдиві звинувачення ОСОБА_10 про те, що обвинувачений возить в лікарню спиртні напої для військовослужбовців. Після чого потерпілий наніс йому удар ногою й між ними виник конфлікт, який супроводжувався короткочасним нанесенням один одному ударів руками та ногами по різних ділянках тіла; згодом товариш ОСОБА_11 їх розборонив; вкотре знову почув образи й звинувачення й між ними виник конфлікт в ході якого ОСОБА_12 наносив ОСОБА_13 хаотичні удари дерев`яною палицею й не розрахувавши попав в область голови; самостійно викликав працівників поліції; після чого допоміг посадити ОСОБА_10 в машину і його відвезли в лікарню; палицю відав працівникам поліції. 

Так, згідно з висновку експерта № 167 від 07.04.2025 в ОСОБА_6 при госпіталізації 08.02.2025 у КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР, на підставі даних лікарських оглядів та результатів комп?ютерної томографії було діагностовано відкриту черепно-мозкову травму у виді переломів кісток склепіння черепа (обох тім?яних і правої скроневої кісток) з порушенням цілісності зовнішньої і внутрішньої кісткових пластинок, забиття головного мозку середнього ступеня (за клінічною класифікацією), субарахноїдального (пд м?яку мозкову оболонку) крововиливу над лобовою, тім?яною та скроневою частками і «малого» субдурального (під тверду мозкову оболонку) крововиливу над лобовою, тім?яною, скроневою і потиличною частками правої півкулі головного мозку, що супроводжувалась набряком речовини головного мозку і зміщенням серединних структур головного мозку вліво; із зовнішніх ушкоджень описані «забійні» рани волосяної частини голови справа (без уточнення локалізації), «підшкірна гематома» тім?яної ділянки волосяної частини голови зліва.

Рани було піддано первинній хірургічній обробці із ушиванням країв. Вид і морфологічні властивості виявлених в ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, відсутність рентгенологічних ознак консолідації (зрощення) перелому тощо, свідчать про їх утворення від дії тупих предметів незадовго до його госпіталізації у лікувальний заклад, не виключено у вказаний у постанові термін події. Утворення виявлених в ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за наведених у постанові обставин події не виключається. 

Виявлена в ОСОБА_6 відкрита черепно-мозкова травма із переломами кісток склепіння черепа, внутрішньочерепними змінами і зовнішніми ушкодженнями за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння. 

Оцінивши в сукупності всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимог ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчинення ним злочину (його кваліфікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення, форму вини, характер, ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер та мотиви правопорушення), дані про особу обвинуваченого, який визнав вину у вчиненому, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та прихіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 3 згаданої Постанови визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином згідно з ст. 12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд також бере до відома досудову доповідь складену Тернопільським районним сектором № 6 філії державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області обвинуваченого ОСОБА_4 згідно з якої існує середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства та орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі на певний строк можливе та не створить небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Крім того, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тож відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень призначити покарання в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.

Водночас згідно з ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ураховуючи обставини даної справи, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого необхідно звільнити від відбування основного покарання з випробуванням згідно з ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд переконаний, що за викладених обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 02.07.2024 накладено арешт на предмет, ззовні схожий на дерев`яне топорище довжиною близько 82,7 см з діаметром протилежних кінців 3,4 см та 4,5 см з метою забезпечення збереження речового доказу та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення або відчуження.

Тож, ураховуючи вимоги ч. 4 ст. 174 КПК України зазначений арешт необхідно скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічну пору доби з 00:00 до 06:00 за місцем його проживання до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди необхідно залишити без розгляду згідно з заявою останнього.

Керуючись ст. ст. 100, 174, 368-371, 373-374, 376 КПК України

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 /двох/ років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення й виконає покладені на нього обовязки. 

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічну пору доби з 00:00 до 06:00 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази: 

- предмет, ззовні схожий на дерев`яне топорище довжиною близько 82,7 см з діаметром протилежних кінців 3,4 см та 4,5 см – знищити;

- DVD-R диски Verbatim з серійними номерами MAP633ВС26180000, MAP633DD06052310 й Alerus – зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- медичну картку стаціонарного хворого № 02684 та компакт-диск з результатами комп`ютерної томографії на ім`я ОСОБА_6 - повернути у КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради.

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт майна, накладений згідно з ухвали слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 02.07.2024 на предмет, ззовні схожий на дерев`яне топорище довжиною близько 82,7 см з діаметром протилежних кінців 3,4 см та 4,5 см.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Козівський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок суду виготовлений у нарадчій кімнаті в одному примірнику 21.01.2026.

Суддя           ОСОБА_1