ПОСТАНОВА 
Іменем України

30 січня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 759/14469/25
провадження № 22-ц/4809/267/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2025 року у складі головуючого судді Замші О. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №898975066 від 21 листопада 2021 року в розмірі 21 177 грн, судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
В обґрунтування зазначено, що 21 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №898975066 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді грошових коштів в сумі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.
Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти в розмірі 10 000 грн на банківську картку відповідачки № НОМЕР_1 .
Відповідачкою не виконано зобов`язання по поверненню коштів на умовах договору кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на момент подання позовної заяви складає 21 177 грн та складається з наступного: 10 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11 177 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
28 листопада 2018 року між ТОВ " Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило ТОВ "Таліон Плюс" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами.
Згідно реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги за договором позики №898975066 від 21 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 .
05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Ффінанс" укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами.
Згідно реєстру прав вимоги №10 від 31 липня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги за договором позики № 898975066 від 21 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 .
29 травня 2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого, ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами.
Згідно реєстру боржників №б/н від 29 травня 2025 року до договору факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року до ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" перейшло право вимоги за договором позики № 898975066 від 21 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 .
Посилаючись на те, що відповідачка не виконала умови договору належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений 21 листопада 2021 року, тобто після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс". Право вимоги до ОСОБА_1 вказано лише у реєстрі прав вимоги до договору факторингу №175 від 05 травня 2022 року, яке не існувало на момент укладення вказаного договору факторингу від 28 листопада 2018 року.
Суд виснував, що ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" не довело порушення його прав з боку відповідачки та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, який укладений після відступлення права вимоги.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Позивач звернув увагу, що суд першої інстанції встановив: «Згідно реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги за договором позики №898975066 від 21.11.2021, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 » «Згідно реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" перейшло право вимоги за договором позики № 898975066 від 21.11.2021, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 » «Згідно реєстру боржників №б/н від 29.05.2025 до договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 до ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" перейшло право вимоги за договором позики № 898975066 від 21.11.2021, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 ». 
Тобто, судом першої інстанції встановлено, що право вимоги за кредитним договором перейшло на кожному етапі факторингового ланцюга. 
Проте, ухвалюючи рішення суд першої інстанції помилково вважав, що позивач не довів своє право вимоги до відповідачки.
Зазначає, що позивачем надано усі документи на підтвердження переходу прав вимоги до нього, зокрема, реєстр прав вимоги 175 від 05.05.2022 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018, з якого чітко вбачається, що первісний кредитор відступив право вимоги саме до ОСОБА_1 . 
Вказує, що суд не врахував, що предметом договору є відступлення прав вимоги, які закріплені у реєстрі, який в свою чергу, належним чином оформлено та підписано сторонами в межах дії договору та подано разом з позовною заявою. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
21 листопада 2021 року ОСОБА_1 заповнила на сайті moneyveo.ua заявку на отримання грошових коштів в кредит. Вказана заявка містить інформацію про позичальницю, її персональні дані, номер карти – 4441-11ХХ-ХХХХХ-8950, також зазначено суму кредиту – 10 000 грн та строк кредиту – 10 днів (а.с.24).
21 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 898975066, сума кредиту становить 10 000 грн, процентна ставка фіксована 1,55% в день, строк дії кредиту – до 21 грудня 2021 року. 
Пунктом 1.4. договору визначено, що позичальник в будь-який час протягом Дисконтного періоду дії договору може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а договір вважається припиненим шляхом його повного виконання.
Пунктом 1.7 передбачено, що кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять днів) від дати отримання кредиту позичальником (далі – дисконтний період), а саме до 21 листопада 2021 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Згідно з п. 1.8. договору кредитної лінії, сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору, строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х – Y), де: Z – кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; Х – поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду, з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду; Y – дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок Кредитодавця). При цьому Сторони узгоджують що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується Дисконтний період дорівнює 30 днів.
Відповідно до п. 1.9. договору кредитної лінії, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 565,75 процентів річних, що становить 1,55 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 588,05 процентів річних, що становить 1,66 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті.
Згідно з п. 1.9.3. договору кредитної лінії, у випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. 
Відповідно до п. 1.10. договору кредитної лінії, Позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня Дисконтного періоду (в Термін платежу), з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. цього Договору, оплатити всі фактично нараховані на Термін платежу проценти за користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.
Згідно з п. 1.11. договору кредитної лінії, основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду, а у разі якщо Позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії Договору на умовах п. 1.12. Договору, основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.12.1. Договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії Договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також Позичальник має право достроково повернути основну суму Кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час.
У п. 1.12. договору кредитної лінії сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно до п. 1.13. договору кредитної лінії, проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 та 1.12.2. Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми Кредиту Позичальником.
Отже, умовами Договору кредитної лінії сторони передбачили строк кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Даний договір підписано ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV9М8F8 (а.с.35-39).
Відповідно до платіжного доручення №dbf9cc31-3159-4023-9902-1ef62810e628 від 21 листопада 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 10 000 грн, призначення платежу: переказ коштів згідно договору №898975066 від 21 листопада 2021 року, ОСОБА_1 код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с.17).
Згідно листа наданого АТ «Універсал Банк» від 29 вересня 2025 року №БТ/Е-14371, ОСОБА_1 банком емітовано картку № НОМЕР_3 , фінансовий номер картки НОМЕР_4 , в період з 21 листопада 2021 року по 26 листопада 2021 року на картку було зараховано кошти в сумі 10 000 грн (а.с.131-133).
Згідно розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідачки станом на 05 травня 2022 року складає 20 040 грн (а.с.48-49).
Відповідно до розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідачки станом на 19 травня 2022 року становить 21 177 грн (а.с.47).
Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №898975066 від 21 листопада 2021 року, загальна вартість заборгованості відповідачки станом на 05 червня 2025 року становить 21 177 грн та складається з наступного: 10 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11 177 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.46).
28 листопада 2018 року між ТОВ " Манівео швидка фінансова допомога " та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило ТОВ "Таліон Плюс" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами.
Згідно реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги за договором позики №898975066 від 21 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 .
05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами.
Згідно реєстру прав вимоги №10 від 31 липня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" перейшло право вимоги за договором позики № 898975066 від 21 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 .
29 травня 2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого, ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами.
Згідно реєстру боржників №б/н від 29 травня 2025 року до договору факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року до ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" перейшло право вимоги за договором позики № 898975066 від 21 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Наявними у матеріалах доказами підтверджується, що 21 листопада 2021 року ОСОБА_1 заповнила на сайті moneyveo.ua заявку на отримання грошових коштів в кредит. Вказана заявка містить інформацію про позичальницю, її персональні дані, номер карти – 4441-11ХХ-ХХХХХ-8950, також зазначено суму кредиту – 10 000 грн та строк кредиту – 10 днів (а.с.24). 21 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 898975066, сума кредиту становить 10 000 грн, процентна ставка фіксована 1,55% в день, строк дії кредиту – до 21 грудня 2021 року. Даний договір підписано ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV9М8F8 (а.с.35-39).
На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного договору, позивачем до матеріалів справи долучено платіжне доручення №dbf9cc31-3159-4023-9902-1ef62810e628 від 21 листопада 2021 року, за яким ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 10 000 грн, призначення платежу: переказ коштів згідно договору №898975066 від 21 листопада 2021 року, ОСОБА_1 код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с.17).
Згідно листа наданого АТ «Універсал Банк» від 29 вересня 2025 року №БТ/Е-14371, ОСОБА_1 банком емітовано картку № НОМЕР_3 , фінансовий номер картки НОМЕР_4 , в період з 21 листопада 2021 року по 26 листопада 2021 року на картку було зараховано кошти в сумі 10 000 грн (а.с.131-133).
Вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" свого обов`язку щодо надання коштів відповідачці за кредитним договором №898975066 від 21 листопада 2021 року. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений 21 листопада 2021 року, тобто після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс". Право вимоги до ОСОБА_1 вказано лише у реєстрі прав вимоги до договору факторингу №175 від 05 травня 2022 року, яке не існувало на момент укладення вказаного договору факторингу від 28 листопада 2018 року. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" не довело порушення його прав з боку відповідачки та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, який укладений після відступлення права вимоги.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у cправі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22) зазначено, що: «58. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги.
Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
За договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону про фінансові послуги), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), така плата за надану фактором послугу може бути встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу (позику чи кредит).
Натомість грошова вимога, яку клієнт передає фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 Цивільного кодексу України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 Цивільного кодексу України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Долученими позивачем доказами підтверджується, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» вчинено договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01.
На підставі пункту 2.1 договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
За змістом пункту 2.2 договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній.
Згідно приписів пункту 3.1 договору фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором одним платежем протягом (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди.
У відповідності до пункту 4.1. договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
За умовами пункту 8.4 договору даний договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін (а.с.75-80).
Додатковою угодою № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторони внесли зміни в п. 8.2., яким погодили, що строк дії договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с.80).
Також Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2020 року №26, якою викладено договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 у новій редакції, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року (а.с.81-85).
Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2021 року №27, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.86).
Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2022 року №31, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.86).
Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2023 року №32, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.87).
Згідно реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги за договором позики №898975066 від 21 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 на суму 20 087 грн, з яких: 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 10 087 грн – заборгованість за відсотками (а.с.73-74).
Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» право вимоги за договором, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 у межах строку дії договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, що виникла в майбутньому.
Після чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу від 05 серпня 2020 року №05/0820-01 (а.с.66-69).
Згідно із витягом з реєстру прав вимоги від 31 липня 2023 року № 10 до договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» факторингу від 05 серпня 2020 року №05/0820-01 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 21 177 грн (а.с.64-65).
29 травня 2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого, ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами (а.с.58-62).
Згідно реєстру боржників №б/н від 29 травня 2025 року до договору факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року до ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" перейшло право вимоги за договором позики № 898975066 від 21 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 на суму 21 177 грн (а.с.56-57).
Отже, у справі, яка переглядається, внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 21 листопада 2021 року, перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС».
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту передачі права вимоги позивачу, як новому кредитору, за кредитним договором, укладеним відповідачкою з первісним кредитором.
Вирішуючи спір в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача, колегія суддів виходить з наступного.
Так, згідно розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідачки станом на 05 травня 2022 року складає 20 040 грн (а.с.48-49). З яких: 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 10 040 грн – заборгованість за відсотками. Апеляційний суд враховує, що відповідачкою було здійснено 2 оплати: 21 грудня 2021 року на суму 4 650 грн та 20 січня 2022 року на суму 4 830 грн. Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 у дисконтний період дії договору не вчинила дій, спрямованих на повне погашення заборгованості, первісний кредитор, у відповідності до п.1.8 договору продовжував строк дії договору.
Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №898975066 від 21 листопада 2021 року, загальна вартість заборгованості відповідачки станом на 05 червня 2025 року становить 21 177 грн та складається з наступного: 10 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11 177 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.46).
Судом установлено, що після продажу права вимоги до відповідачки за кредитним договором, ТОВ «Онлайн Фінанс» продовжило нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, що не передбачено умовами договору.
Відтак, з урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість станом на дату продажу первісним кредитором права вимоги у розмірі 20040 грн, з яких: 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 10 040 грн – заборгованість за відсотками.
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, відсутності заперечень відповідачки, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин та досліджених доказів, а тому прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що представник позивача просив стягнути із відповідачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 7 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, позивачем до позовної заяви було долучено: договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, додаткову угоду №25770539970 до договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 30 травня 2025 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг до договору від 29 травня 2025 року (а.с.74-78).
Відповідно до п 3.3 договору про надання правничої допомоги гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору.
Пунктом 3.4. договору визначено, що після надання належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг.
Додатком №1 до договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року є протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги.
Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 05 червня 2025 року клієнту- Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» було надано виконавцем- Адвокатським бюро «Тараненко і партнери» такі послуги:
складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - 2 год. - 5000 грн,
вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за кредитним договором - 2 год - 1 000 грн,
підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором -1 год - 500 грн,
підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором - 1 год.- 500 грн (а.с.42).
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду встановила, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката є документально підтвердженими, за таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також врахувавши принцип пропорційності судових витрат, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині та стягнення із відповідачки на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 624,1 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №898975066 від 21 листопада 2021 року у розмірі 20 040 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 6 624, 1 грн.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову позивачем сплачено 2 422,40 грн та за подання апеляційної скарги 3633,60 грн. Оскільки позов і апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено частково (на 94, 63%), то з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 292, 31 грн за подання позовної заяви та в сумі 3 438, 47 грн за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити частково.
Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором №898975066 від 21 листопада 2021 року у розмірі 20 040 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 292,31 грн та витрати на правничу допомогу, понесену позивачем в суді першої інстанції в розмірі 6 624, 1 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 438, 47 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повна постанова складена 30.01.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник