Справа № 752/10781/25 
Провадження № 2/752/6398/25

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
31 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря -  Зінченка Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, суд
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 135 883,27 грн шкоди, звданої їй пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача.
Посилається в позові на те, що 19 жовтня 2024 року на вул. Заболотного, 144 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить їй на праві власності, під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний відповідач.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний їй автомобіль зазнав механічних пошкоджень.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була.
Відповідно до Висновку автотоварознавчого дослідження №2192 від 06 грудня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого їй пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на дату оцінки 19 жовтня 2024 року, становить 135 883, 27 грн,з яких вартість відновлювального ремонту становить 115 933, 30 грн, та 19 949, 97 грн значення величини втрати товарної вартості.
Крім того, в межах справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності в Київському апеляційному суді нею понесені додаткові витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи в Київському НДЕКЦ МВС України в розмірі 2 865, 24 грн.
Крім майнової шкоди, їй була завдана моральна шкода, викликана хвилюваннями, переживаннями та душевними стражданнями внаслідок пошкодження її майна.
Додаткові моральні страждання були завдані їй неправомірною поведінкою відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді, оскільки він намагався уникнути відповідальності та затягував розгляд справи, в зав`язку з чим вона змушена була вдаватися до послуг адвоката та оплачувати його послуги.
Моральну шкоду оцінює в 10 000, 00 грн.
З огляду на це, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 05 травня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 09 травня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідау копію позовної заяви з додатками.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення направлені судом документи на адресу відповідача були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Згідно з частиною 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). 
Велика Палата Верховного Суду в п.п.78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. 
Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.
Відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.
Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 800/547/17 ( в контексті застосування аналогії закону ) зазначено, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення адресата належним. 
При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. 
За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму статей 130, 131 ЦПК України, які регулюють порядок вручення судових повісток.
Відповідно до частини 4 статті 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.
Виходячи з цього, суд вважає відповідача обізнаним про наявність спору в провадженні суду та його предмет.
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву.
Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Судом встановлено, що 19 жовтня 2024 року на вул. Заболотного, 144 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачці, під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була.
Відповідно до Висновку автотоварознавчого дослідження №2192 від 06 грудня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого позивачці пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на дату оцінки 19 жовтня 2024 року становить 135 883, 27 грн,з яких вартість відновлювального ремонту становить 115 933, 30 грн, та 19 949, 97 грн значення величини втрати товарної вартості.
( а.с.11 - 42 )
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. 
Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.
Встановлено також, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль зазнав механічних пошкоджень.
За змістом статті 1166 ЦК України за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`зок та є вина зазначеної особи. 
Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. 
Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`заних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Наданим позивачкою висновком підтверджено розмір завданої їй шкоди пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП з вини відповідача.
Відповідач, не подавши відзив, вказаної суми не спростовував. 
З урахуванням цього, визначеного в Висновку експерта розміру матеріального збитку, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачкою сплачено 6 000. 00 грн вартості проведеного експертного дослідження, 1 600, 00 грн витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, а також 2 865,24 грн проведення інженерно-транспортної судової експертизи в межах справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
З урахуванням цього, понесені позивачкою витрати з оплати вартості експертизи та витрати на евакуацію транспортного засобу підлягають стягненню з відповідача. 
Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Суд вважає обґрунтованими твердження позивачки про завдання їй моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу та її задоволення. 
Відповідно до частин 1 та 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Виходячи з цього, звільнення позивачки від сплати судового збору відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України» Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись статтями 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 133, 141, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 135 883, 27 грн матеріальної шкоди та 10 000, 00 грн в відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000, 00 грн вартості експертного дослідження, 2 865, 24 грн вартості інженерно-транспортної судової експертизи та 1 600, 00 грн витрат на евакуацію транспортного засобу. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 458, 83 грн судового збору.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: невідомий.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В.Машкевич