Справа № 754/12591/25
Провадження №2/471/77/26 
Номер рядка звіту 71
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(заочне)

"20" січня 2026 р.с-ще Братське

Братський районний суд Миколаївської області
у складі:
головуючого судді – Гукової І.Б.,
за участю секретаря – Прокопчук Н.Г.,
представник позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 754/12591/25 за позовною заявою  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. 
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі є батьками малолітньої дитини- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх обов`язків по відношенню до дитини, наказом служби по справам дітей та сім`ї Деснянської районної м. Києва державної адміністрації № 6-Т від 30.04.2025 року дитину ОСОБА_5 було влаштовано у сім`ю позивача, яка є його рідною тіткою. 07.04.2025 року відповідачі нотаріально посвідчили заяву, в якій не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав по відношенню до дитини. Оскільки відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків, не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав, малолітній ОСОБА_5 знаходиться на вихованні та повному забезпеченні ОСОБА_2 , остання звернулася до суду з позовом, в якому просила про позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав та стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 .
Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, вимоги щодо стягнення аліментів просив залишити без розгляду.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ст.. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
07 квітня 2025 року приватним нотаріусом Кулініч Н.Ю. було посвідчено зави ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в яких вони не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 .
Наказом № 6-Т/в від 30.04.2025 року малолітній ОСОБА_5 тимчасово влаштований в сім`ю ОСОБА_2 .
Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.12.2025 року визнано за доцільне позбавити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 . 
Згідно акту обстеження умов проживання дитини від 08.05.2025 року ОСОБА_5 проживає в сім`ї ОСОБА_2 . Для дитини створені належні умови для проживання та розвитку.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
У відповідності до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
В силу ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. 
В силу вимог ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі – Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Частиною 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
В силу вимог ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
В силу вимог ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне – за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 (провадження № 61-951св24), 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23), 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19).
Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток свого сина, не турбуються про нього, не виявляють ніякого інтересу до фізичного і духовного розвитку, його навчання, підготовки до самостійного життя, що є умисним ухиленням від виконання ними батьківських обов`язків.
Суд не вбачає підстав для відмови у позові та необхідності застосування щодо відповідачів попередження щодо необхідності змінити ставлення до виховання дитини.
Крім цього встановлено, що діях відповідачів наявна винна поведінка щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивувала позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити і позбавити відповідачів батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вимоги щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини слід залишити без розгляду на підставі ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
У відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1211 грн. 00 коп. в рівний частках з кожного.
Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини-залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати понесені на сплату судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 00 копійок в рівних частках з кожного.
Позивач – ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачі – ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Треті особи, які не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації: просп.. Червоної Калини, 21-Г, м. Київ;
Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, просп.. Червоної калини, 29, м. Київ.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку відповідно до положень ст. 354 ЦПК України.

Суддя 		  Гукова І. Б.