ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/21746/25
категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,
секретар судового засідання Мельниченко В.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1 
представника позивача Паламарчук Сергій Володимирович,
представника відповідача Садовська-Мариніна Віта Броніславівна,
представника третьої особи Джафаров Давид Ельдар Огли,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Третя особа: Департамент з питань виконання кримінальних покарань, про визнання протиправним та скасування наказу, 
встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України №1728/к від 30.07.2025 року "Про накладення дисциплінарного стягнення", яким оголошено сувору догану начальнику державної установи "Бердичівський виправний центр №108" підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 .

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року задоволено клопотання представника Третьої особи про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 року закрито підготовче судове засідання і справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 року задоволено клопотання представника Третьої особи про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 року задоволено клопотання представника Позивача про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 року відкладено проведення судового засідання по причині неявки представника Третьої особи.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 року задоволено клопотання представника Третьої особи про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 року постановлено про закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами та про перехід до судових дебатів. Одночасно судом задоволено клопотання Позивача та його представника про надання додаткового часу для підготовки до виступу в дебатах та оголошено перерву в судовому засіданні. 

Судове засідання у справі, призначене на 26.12.2025 року, не відбулося по причині перебування головуючого судді Нагірняка М.Ф. у відпустці.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що Позивач проходить службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посаді начальника державної установи "Бердичівський виправний центр №108". Відповідно до оскаржуваного наказу Відповідача № 1728/к від 30.07.2025 року на Позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
Позивач та його представник вважають, що накладання вказаного дисциплінарного стягнення проведено із грубими порушеннями вимог чинного законодавства. Вважають, що Відповідачем не надано жодних доказів щодо наявності в діях Позивача дисциплінарного проступку. На думку Позивача та його представника, оскаржуваний наказ прийнято без врахування усіх обставин та з порушенням вимог чинного законодавства. Вчинення Позивачем дисциплінарного проступку, на думку Позивача та його представника, зведено до дублювання ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 31.05.2025 року.
Зазначили про відсутність жодних підстав для призначення та проведення відносно Позивача службового розслідування. Підтвердили, що Позивач був відповідальною особою по установі з 08:00 годин 29.05.2025 року до 08:00 годин 30.05.2025 року, але Позивач має конституційне право на відпочинок і в період часу після 18:00 29.05.2025 року не був на території установи, а тому не мав можливості контролювати роботу відповідального чергового по установі. Самовільне виведення відповідальним черговим засудженого у нічний час (близько 23:00) 29.05.2025 року за межі установи для зустрічі зі сторонньою особою не є надзвичайною подією, а тому не є підставою для проведення службового розслідування.
Позивач та його представник вважають, що застосування до Позивача вказаного дисциплінарного стягнення було вчинено із порушеннями вимог Дисциплінарного статуту, так як таке дисциплінарне стягнення було оголошено йому в присутності підлеглих, а при виборі виду дисциплінарного стягнення не були враховані тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, відсутність заподіяної шкоди та його ставлення до виконання службових обов`язків.
Більш того, Позивач та його представник зазначили, що висновок службового розслідування містить цілий ряд неузгодженностей, посилань на невідповідні правові норми правових актів, а тому не міг бути підставою для прийняття оскаржуваного наказу.

Представник Відповідача, Міністерства юстиції України, в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугував висновок службового розслідування, що проводився щодо неналежного виконання Позивачем під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян та негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на установу завдань, що мали місце 29.05.2025 року. За результатами такого службового розслідування, окрім іншого було встановлено, що Позивач як керівник установи і як особа, що була відповідальна за забезпечення нагляду в установі за добу (з 29.05.2025 року по 30.05.2025 року) не здійснив належного контролю за роботою чергового помічника, що призвело до незаконного виведення засудженого для зустрічі у нічний час (біля 23:00 годин) за межами території установи. Така бездіяльність Позивача містить склад дисциплінарного проступку і правомірно слугувала підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани із врахуванням того, що Позивач в поточному році притягувався до дисциплінарної відповідальності. 

Представник Третьої особи, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в поясненнях на позов в судовому засіданні проти позову заперечив і підтвердив, що результати службового розслідування підтвердили протиправну бездіяльність Позивача як керівника установи та особи, що була відповідальна за забезпечення нагляду в установі за добу (з 29.05.2025 року по 30.05.2025 року). Така бездіяльність призвела до незаконного виведення засудженого для зустрічі у нічний час за межами території установи, що розцінюється як надзвичайна подія. Такі дії були зафіксовані працівниками правоохоронних органів.
На думку представника Третьої особи, ті чи інші технічні та стилістичні помилки викладення тексту висновку службового розслідування не можуть невілювати скоєння Позивачем дисциплінарного проступку.

Заслухавши пояснення Позивача, представника Позивача та заперечення представника Відповідача і представника Третьої особи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку проходження служби в органах Державної кримінальної служби України та застосування дисциплінарних стягнень регулюються правовими нормами Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року № 2713-IV (надалі - Закон № 2713-IV) та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами Преамбули Дисциплінарного статуту дія цього Статуту поширюється на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 10.06.2025 №1131/7, відповідно до Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 №356/5, було призначено службове розслідування відносно Позивача як начальника державної установи "Бердичівський виправний центр №108"(а.с.87 т.1).

Суд вважає безпідставними доводи Позивача та його представника щодо незаконності призначення такого службового розслідування та щодо відсутності надзвичайної події як підстави для проведення такого розслідування з огляду на наступне.

Як зазначено в пункті 1 розділу І Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 №356/5 (надалі - Порядок №356/5), цей Порядок визначає, окрім іншого, підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - ДКВС України). Підстави для призначення службового розслідування визначені правовими норми пункту 2 розділу ІІ Порядку.
В пункті 2 розділу ІІ Порядку прямо зазначено, що службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника у разі невиконання або неналежного виконання особами рядового і начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи і установи завдань, що узгоджується із підставами для призначення службового розслідування відносно Позивача.

Суд визнає, що правові норми пункту 1 розділу І Порядку містять визначення надзвичайної події як порушення нормальних умов і безпеки діяльності органів і установ, їх посадових осіб, функціонування будівель, споруд та об`єктів інженерної інфраструктури органів і установ, у тому числі дорожньо-транспортна пригода за участю особи рядового чи начальницького складу або транспортного засобу, який належить органу чи установі, загибель чи поранення особи рядового або начальницького складу, руйнування або пошкодження об`єктів інфраструктури ДКВС України, здійснення нападів на них, руйнування, пошкодження або вихід iз ладу програмних, технічних засобів, каналів електрозв`язку ДКВС України, що призвело до негативних наслідків, інша подія, що завдала шкоди здоров`ю або призвела до людських жертв, заподіяла значну матеріальну чи моральну шкоду особам рядового і начальницького складу органів і установ, іншим громадянам (їх об`єднанню), державі, підприємству, установі, організації незалежно від форми власності.
Разом з тим, надзвичайна подія не є підставою для проведення службового розслідування в розумінні вимог Порядку і надзвичайна подія не зазначалася як підстав для проведення службового розслідування відносно Позивача.

Суд зазначає, що Позивач та його представник не врахували, що приписами розділу IX цього Порядку передбачено лише облік надзвичайних подій та щомісячне складання звітів про стан надзвичайних подій. Надзвичайна подія як самостійна та виключна підстава для проведення службового розслідування положеннями Порядку не розглядається. 

Більш того, як зазначено в позові, правомірність цього наказу Відповідача Позивачем не оскаржується, а тому такий наказ та доводи Позивача в цій частині судом не досліджуються.
За результатами вказаного службового розслідування був зроблений висновок, відповідно до якого Позивач підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани (а.с.71-78 т.1). 

Як зазначено в дослідженому судом наказі Відповідача №1728/к від 30.07.2025 року, висновку службового розслідування та пояснень представників Відповідача та Третьої особи, до Позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за порушення службової дисципліни, порушення вимог пункту 2 розділу ІІІ Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання в установах виконання покарань, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.04.2015року №30/5 - дск (надалі - Інструкція з організації нагляду), підпунктів 1,9 пункту 2 Положення про державну установу "Бердичівський виправний центр №№108)", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.03.2020 року №861/5 (надалі - Положення про установу).

Суд враховує, що в розумінні вимог статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Суд вважає безпідставними доводи Позивача та його представника щодо відсутності в діях Позивача дисциплінарного проступку та відсутності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності, до якої і притягнуто Позивача. 

Суд зазначає, що предметом судового розгляду в даній справі є виключно наявність чи відсутність в діях чи бездіяльності Позивача дисциплінарного проступку та правова оцінка правильності та обґрунтованості оскаржуваного рішення Відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач з 07.06.2024 року відповідним наказом Відповідача був призначений на посаду начальника державної установи "Бердичівський виправний центр (№108)". 
В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до відомості про забезпечення нагляду на добу в державній установі "Бердичівський виправний центр (№108)" від 28.05.2025 року №5-185 ДСК Позивач заступив відповідальним по установі з 08:00 годин 29.05.2025 року до 08:00 годин 30.05.2025 року.
Вказані обставини визнаються сторонами по справі і відповідно до вимог частини 1 статт1 78 КАС України перед судом не доказуються.

Суд враховує, що алгоритм дій сил та засобів забезпечення нагляду за засудженими в державній установі на відповідну добу врегульовано правовими нормами розділу ІІІ Інструкції з організації нагляду.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Інструкції з організації нагляду на кожну добу згідно графіком, затвердженим начальником установи виконання покарань, призначається відповідальний по установі, який діє згідно посадовими обов`язками (а.с.174-176 т.2). 
Як вже зазначалося судом, саму у відповідності до вказаних положень Інструкції відповідальним по установі з 08:00 годин 29.05.2025 року до 08:00 годин 30.05.2025 року був сам Позивач.

Суд погоджується із доводами Відповідача, що обсяг повноважень відповідального по установі перелічено в цьому ж пункті 2 розділу ІІІ Інструкції з організації нагляду. Відповідно до положень пункту 2 розділу ІІІ цієї ж Інструкції Позивач, як особа відповідальна по установі з 08:00 годин 29.05.2025 року до 08:00 годин 30.05.2025 року, зобов`язаний був протягом вказаної доби, окрім іншого, особисто контролювати та надавати допомогу черговому помічнику начальника установи виконання покарань (ЧПНУ) щодо організації та проведення на об`єктах установи заходів, передбачених внутрішнім розпорядком дня (вивід і зняття засуджених з роботи, проведення поіменних та контрольних перевірок, приймання їжу, тощо), а також здійснення якісної обшукової роботи.

Суд погоджується із доводами Відповідача та висновками службового розслідування, що Позивач, як особа відповідальна по установі з 08:00 годин 29.05.2025 року до 08:00 годин 30.05.2025 року не забезпечив належного контролю за діями чергового помічника начальника установи виконання покарань (ЧПНУ), який у нічний час (близько 23:00) 29.05.2025 року самовільно вивів засудженого за межі установи для зустрічі зі сторонньою особою.
Суд погоджується із доводами Відповідача та висновками службового розслідування, що така подія підпадає під визначення "надзвичайна подія", так як мало місце порушення нормальних умов діяльності установи, втручання сторонніх осіб в роботу установи та дотримання режиму відбування покарань.
Разом з тим, суд вважає алогічними висновки службового розслідування, що Позивач як відповідальна по установі особа всупереч вимогам Інструкції не доповів керівнику установи про таку подію.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача та його представника, що така подія (самовільне виведення засудженого за межі установи для зустрічі зі сторонньою особою) не можна вважати надзвичайною подією.

Одночасно суд погоджується із доводами Відповідача, що правовими нормами пункту 9, а не пункту 2, як помилково зазначено в акті службового розслідування, Положення про установу визначено повноваження начальника цього виправного центру, в тому числі щодо організації та контролю за проведенням заходів, спрямованих на виконання вимог нормативно-правових актів щодо порядку та умов тримання засуджених.
Суд погоджується із доводами Відповідача, що Позивач в силу своїх повноважень керівника установи, передбачених підпунктом 1 п.9 Положення про установу, персонально відповідає за виконання покладених на виправний центр завдань, функцій. В силу своїх повноважень керівника установи, передбачених підпунктом 11 п.9 Положення про установу, Позивач зобов`язаний контролювати ефективне застосування сил та засобів, що залучаються для охорони та нагляду за засудженими, які тримаються у виправному центрі.
Висновок про порушення Позивачем вимог підпункту 1 та підпункту 11 пункту 9 Положення прямо зазначено в описовій частині висновку службового розслідування, а тому посилання на порушення Позивачем "підпунктів 1,9 пункту 2 Положення", які зазначені в резолютивній частині висновку, є технічною опискою, що не може слугувати самостійною підставою для скасування оскаржуваного наказу чи не визнання висновку службового розслідування належним доказом.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справа № 813/1790/18 та від 22 травня 2020 року у справі № №825/2328/16, відповідно до якої порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо не могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти висновку службового розслідування не можуть пов`язуватись з його змістом. 
Безспірно, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Таким чином, різне посилання у висновку службового розслідування на правові норми Положення, але із однаковим зазначенням їх змісту є неістотним, технічним, порушенням, а тому не може призвести до його невизнання судом.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на поняття надмірного формалізму, який відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 826/15257/15, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 20 травня 2020 року у справі № 809/1031/16, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20, від 19 травня 2021 року у справі № 210/5129/17, від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21 та від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, слід розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Одночасно суд враховує, що відповідно до вимог частини 2 статті 14 Закону № 2713-IV служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
За приписами статті 18 Закону посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, окрім іншого, зобов`язані забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом та припиняти адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений законодавством порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань
Як зазначено в частині п`ятій статті 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Приписами статті 91 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що особливий характер служби в поліції зумовлений службою у святкові та вихідні дні, службою позмінно, службою з нерівномірним графіком та службою в нічний час.
Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців (частини 5 статті 91 цього ж Закону).

Таким чином, особливості служби Позивача передбачають службу в нічний час та позмінно та відповідний час для відпочинку в порядку компенсації, який надається протягом двох наступних місяців.
Зазначене свідчить, що доводи Позивача щодо права на відпочинок в нічний час безпосередньо в день (добу) несення служби в змінному режимі в нічний час є безпідставними і такими, що не узгоджуються із вимогами чинного законодавства. 

Суд зазначає про безпідставність доводів Позивача, що застосування до нього вказаного дисциплінарного стягнення було вчинено із порушеннями вимог Дисциплінарного статуту, так як таке дисциплінарне стягнення було оголошено йому в присутності підлеглих.
Безспірно, відповідно до вимог статті 14 Дисциплінарного статуту оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. 
Разом з тим, Позивач не врахував, що приписами статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено і оголошення дисциплінарного стягнення і доведення змісту наказу до особи, що притягнена до дисциплінарної відповідальності. 
До Позивача був доведений зміст оскаржуваного наказу шляхом ознайомлення під розпис, що підтверджується його власноручним підписом на цьому наказі 04.08.2025 року, а не шляхом оголошення, що повністю відповідає вимогам статті 14 цього Статуту.

Суд вважає безпідставними також доводи Позивача та його представника, що висновок про наявність в діях Позивача складу дисциплінарного проступку зроблено виключно на підставі ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 31.05.2025 року.
Безспірно, як пояснили представники Відповідача та Третьої особи, в ході службового розслідування враховувалися обставини, які наведені в даній ухвалі суду. В цій ухвалі суду наведені обставини, що мали місце в період з жовтня 2024 року по 30.05.2025 року, і які на думку Богунського районного суду м.Житомира свідчать про наявність складу певного кримінального правопорушення.
Разом з тим, Позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності виключно за конкретне дисциплінарне правопорушення, що мало місце в діях Позивача, як особи відповідальної по установі з 08:00 годин 29.05.2025 року до 08:00 годин 30.05.2025 року.

Суд вважає безпідставними також доводи Позивача та його представника, що при визначенні Позивачу виду дисциплінарного стягнення не були враховані тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, відсутність заподіяної шкоди та його ставлення до виконання службових обов`язків.
Безспірно, за приписами статті 14 Дисциплінарного Статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Більш того, приписи статті 14 Дисциплінарного Статуту одночасно передбачають, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Як зазначено у висновку службового розслідування, в ході службового розслідування з`ясовувалися всі фактори, що могли вплинути на скоєння Позивачем дисциплінарного проступку, в тому числі службовий шлях, формування професійної поведінки, тощо. Оскаржуваний наказ приймався виключно за результатами службового розслідування.
Більш того, як встановлено судом і не заперечується Позивачем, згідно наказів Міністерства юстиції України від 16.04.2025 року №778/к та від 07.07.2025 року №1535/к до Позивача застосовувалися дисциплінарні стягнення у вигляді відповідно "зауваження" та "догана".
Таким чином, при визначенні Позивачу виду дисциплінарного стягнення у вигляді "сувора догана" Відповідачем були враховані тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередня поведінка особи та наявність притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді "зауваження" та "догана".
Інші доводи Позивача, наведені в позовній заяві та в поясненнях в судовому засіданні зведені виключно до оцінки стилістичного викладення висновку службового розслідування.
В зв`язку з цим суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; п. 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Таким чином, суд зазначає про відсутність в потребі надавати оцінку іншим аргументам Позивача, наведеним в позовній заяві, так як судом належним чином надана оцінка основним доводам сторін, що є достатнім для ухвалення судового рішення в даній справі.

Викладене, на думку суду, засвідчує, що Відповідач правомірно зробив висновок про наявність в діях Позивача дисциплінарного проступку, що є підставою для застосування до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді "суворої догани".

Зазначене свідчить, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України №1728/к від 30.07.2025 року "Про накладення дисциплінарного стягнення", яким оголошено сувору догану начальнику державної установи "Бердичівський виправний центр №108" підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 прийнятий в межах повноважень, на підставі вимог чинного законодавства та у спосіб визначений законом, а тому є правомірним і скасуванню не підлягає, а позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. 

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для стягнення або відшкодування судових витрат в даній справі відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя М.Ф. Нагірняк

11.02.26