Справа № 991/11668/25
Провадження № 1-р/991/126/25

УХВАЛА
про відмову у роз`ясненні судового рішення

9 грудня 2025 року 	місто Київ	

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні його заяву про роз`яснення судового рішення.

(1) Зміст поданої заяви
05.12.2025 до суду надійшла вказана заява. З її змісту вбачається, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) від 13.11.2025 накладено арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 майно, яке перебувало в місці проведення обшуку 10.11.2025.
Адвокат зазначив, що, оцінюючи текст ухвали на відповідність поняттю вмотивованості судового рішення, у ньому відсутні важливі елементи, що робить рішення слідчого судді незрозумілим.
Так, під час розгляду клопотання про арешт майна у вказаній справі, слідчий суддя неодноразово наголошував на тому, що клопотання має бути розглянуто протягом 72 годин, у зв`язку з чим, жодні відкладення розгляду (перерви) не можливі, в тому числі щодо витребування в органу розслідування відеозапису проведення обшуку, для збирання захистом письмових доказів, підготовки обґрунтованого письмового заперечення, на що було обмаль часу; всі питання щодо допустимості як доказу вилученого майна вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження (за обвинувальним актом), і що суд не вирішує питання допустимості доказів при накладенні арешту на майно, а тому жодні порушення при проведенні обшуку судом не досліджуються як такі, що не впливають на накладення арешту на майно; що для суду докази стають доказами тільки тоді, коли вони визнані допустимими доказами в нарадчій кімнаті, а відповідно, так як під час розгляду клопотання не встановлюються обставини порушень, що впливають на допустимість доказів, то всі порушення не підлягають дослідженню судом.
Враховуючи цю позицію, суд автоматично відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту як таких, що призводять до перевищення строку розгляду клопотання в 72 години, оскільки суд призначає розгляд клопотання, як правило, на кінець цього строку.
З цих підстав, є незрозумілим завдання розгляду клопотання про арешт майна, чи суд вважає судову процедуру розгляду клопотання простою формальністю з автоматичним накладенням арешту на майно, чи все таки завданням суду є судовий контроль за дотриманням законності в діях представників досудового розслідування.
Тобто, є незрозумілим, чи не вважає суд таку позицію надмірним формалізмом, за яким дотримання процесуального строку домінує над завданнями Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та чи відповідає така позиція завданню «контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні».
При цьому, адвокат наголошував, що в ухвалі не відображено жодного клопотання сторони захисту та результатів його вирішення судом. Тим самим, на переконання заявника, слідчий суддя намагається уникнути перевірки таких доводів та обґрунтувань в апеляційній інстанції.
Тому, є незрозумілим, чи забезпечено стороні захисту право на об?єктивний та неупереджений суд, і чи не позбавляє це сторону захисту можливості надати докази суду, в тому числі, шляхом витребування їх в органу досудового розслідування.
Є незрозумілим також, чому суд позбавляє сторону захисту можливості витребувати відеозапис проведення обшуку та надати як доказ у справі, відмовляючи в такому клопотанні, виключно керуючись положеннями КПК України щодо 72 годин на розгляд клопотання, що прямо позбавляє сторону захисту можливості подати до суду докази на свою користь.
Також, є не зрозумілою та обставина, що в ухвалі нічого не зазначено про два тижні, які суд «за домовленістю» надає для органу досудового розслідування задля того, аби останні могли здійснити копіювання всієї потрібної інформації з технічних носіїв та накопичувачів і повернути ці прилади особі. Вказане прямо обговорювалось судом з детективами в залі судового засідання, та роз'яснювалось адвокату.
Водночас така «домовленість» не відображена в ухвалі слідчого судді.
Наразі минуло два тижні, проте НАБУ так і не повернуло вказане майно. До того ж, відсутня можливість покликатися на таку «домовленість». Крім того, у випадку, якщо клопотання про скасування арешту потрапить до іншого слідчого судді, відсутня можливість підтвердити існування вказаної «домовленості».
Окрім цього, слідчий суддя у своїй ухвалі не зважав на відсутністю повноважень детектива ОСОБА_7 на момент проведення обшуку.
У судовому засіданні з розгляду цього клопотання детективи надав відповідну постанову, датовану 09.11.2025, де додано в групу єдиного детектива. Вказане свідчить про те, що постанову було оформлено заднім числом.
В ухвалі суду щодо позиції сторони захисту зазначено таке:
«Зі свого боку адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення заявленого клопотання. Вказав, що доводи детективів щодо протиправності походження коштів не відповідають дійсності, оскільки орган досудового розслідування не дослідив належним чином майновий стан вказаних у клопотанні осіб. Крім того, той наголосив, що вилучений телефон не належить ОСОБА_9 ».
Адвокат наголосив, що вказане зазначення позиції є не те що коротким, а таким, що не відповідає дійсності. У вказаному тексті, фактично, відсутня вся позиція, висловлена ним у судовому засіданні.
Відповідно до позиція Верховного суду суд не може ігнорувати аргументи сторін і має продемонструвати їм, що вони «були почуті».
Слідчий суддя жодного з вказаних аргументів не навів в ухвалі, у зв?язку з цим, є незрозумілим з ухвали, чи оцінював слідчий суддя ці обставини, чи враховував їх при прийнятті рішень. Якщо так, то які підстави (обґрунтування, мотиви) їх неврахування/відхилення.
Якщо позиція суду є такою, що не всі аргументи сторони захисту підлягають обґрунтуванню та/або спростування, вмотивуванню їх прийняття/неприйняття судом, то як пояснити те, що всі ці аргументи мають важливе значення для вирішення клопотання, але всі вони не те, що враховані судом, а навіть не описані в ухвалі як такі, що були заявлені стороною захисту.
До того ж, суд не вказав, що ці всі обставини є не важливими для вирішення клопотання.
В ухвалі зазначено підстави для відмови в накладенні арешту на майно, а саме:
«Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК).
До таких ризиків вказаний абзац відносить можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна».
Проте, в ухвалі відсутнє відображення вирішення питання наявності чи відсутності обставин за п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України.
Оскільки в ухвалі відсутнє як посилання на вказану норму, так і опис позиції слідчого судді щодо можливості використання вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні, для сторони захисту є незрозумілим рішення суду в цій частині.
Тобто, є незрозумілим, чи не розглядав суд цю норму як підставу відмови в накладенні арешту на майно.
Якщо немає зазначеного обґрунтування, то процес відбувався формально, виключно з метою проведення процедури, а не належного встановлення всіх обставин та перевірки законності дії НАБУ під час обшуку.
Окрім того, під час цитування протоколу обшуку суд зазначає: «Зі змісту протоколу обшуку вбачається,...». «Надалі під час обшуку було встановлено, що з вікна кімнати викинуто на дах, квартири речі та документи. Зокрема, на даху віднайдено мобільний телефон iPhone 16, в якому не було сім-картки, водночас він містив пароль доступу, а також його було переведено у режим «Польоту». ОСОБА_10 зазначив, що не володіє інформацією про вказаний телефон».
В цій частині суд неправдиво виклав цитату з протоколу, оскільки там вказано, цитата: «Також на даху будівлі детективом ОСОБА_11 виявлено мобільний телефон Apple Iphone 16...».
Тобто, не квартирі, а будівлі, що є самостійним об?єктом права власності.
Далі наведено судом обґрунтування щодо цього майна, цитата:
«Так, мобільний телефон, планшет, ноутбук та грошові кошти відповідають критеріям речового доказу, що визначені у ст. 98 КПК. Отже, на них необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження речового доказу.
Крім цього, арешт на вказані вище грошові кошти необхідно накласти також з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації».
При цьому, в ухвалі не наведено жодного мотиву суду, яким чином суд дослідив дану обставину:
Яким чином суд встановив, що відомості в протоколі відповідають дійсності щодо того, що «Надалі під час обшуку було встановлено, що з вікна кімнати викинуто на дах, квартири речі та документи».
Тобто, як було встановлено:
-що мобільний телефон було викинуто з вікна, коли всі учасники обшуку знаходились в квартирі?
-як суд встановив, що дах будівлі відноситься до території квартири?
-як суд перевірив і встановив, що всі учасники обшуку та поняті бачили що телефон було викинуто?
-як суд перевірив і встановив, що дійсно телефон було віднайдено детективом на даху будівлі?
-як суд перевірив і встановив, що поняті та учасники обшуку бачили, як детектив віднайшов телефон на будівлі?
-чи не є єдиним способом перевірити вказані обставини, а саме передивитись відеозапис проведення обшуку?
-чи досліджував суд відеозапис проведення обшуку, враховуючи встановлені в протоколі обставини, що телефон вилучено не в квартирі, та заяви сторони захисту про наявність всіх нижче вказаних обставин порушень порядку проведення обшуку?
-чи передбачає процедура проведення обшуку такі дії детектива: обшук інших об'єктів нерухомого майна на обшук якого відсутній дозвіл за ухвалою та занести річ в обшукувану квартиру?
-чи вважає суд значною обставиною ту ситуацію, що ніхто з учасників та понятих не бачив і фізично не могли бачити, що і де робив детектив, коли виліз на дах і де взагалі він взяв мобільний телефон?
-чи вважає суд значною обставиною ту ситуацію, що дах не відноситься до площі квартири, а відноситься до будівлі як самостійного об'єкта нерухомого майна?
-чи вважає суд значною обставиною ту ситуацію, що на обшук даху була відсутня ухвала суду?
-чи вважає суд значною обставиною ту ситуацію, що детектив сам заніс телефон в квартиру і потім сам у себе його вилучив?
-чи є вище вказані обставини такими, що свідчать про порушення порядку проведення обшуку та повністю виключають можливість використання майна як доказу за п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України та виключають можливість накладення на нього арешту.
Також адвокат просив надати роз'яснення оцінки вказаних обставин з урахуванням того, що сторона захисту під час розгляду справи заявляла про всі вказані вище обставини порушень та заявляла клопотання про витребування в НАБУ та САП і дослідження судом відеозапису проведення обшуку.
В ухвалі не наведено обставин дослідження відеозапису обшуку та відповідності фактичних обставин проведення обшуку - тим, що відображені в протоколі обшуку.
Під час розгляду справи адвокат вказував, що детективи постійно говорили, що відеозапис не ведеться, тому взагалі є незрозумілим, чи є фіксація проведення обшуку.
В ухвалі не наведено положення абзацу третього ч. 2 ст. 104 КПК України, у зв'язку з цим, є незрозумілим, чи оцінював суд цю норму при прийнятті рішення, так як аргументація в цій частині відсутня.
У зв'язку з цим, є незрозумілим з тексту ухвали таке з урахуванням положень абз. 3 ч. 2 ст. 104 КПК України:
-чи вважає суд значною обставиною, яка підлягає дослідженню та встановленню судом: чи наявний відеозапис проведення обшуку?
-чи вважає суд значною обставиною, яка підлягає дослідження та встановленню судом: зафіксовано на записі момент віднайдення телефону та його вилучення на даху будівлі, і якщо не зафіксовані, то чи можуть такі відомості та мобільний телефон бути використані як докази у кримінальному провадженні?
-чи вважає суд значною обставиною, яка підлягає дослідження та встановленню судом, що виключно з відеозапису можливо встановити, що на ньому зафіксовано, і наскільки правдиво фактичні обставини проведення обшуку відображено в протоколі?
До того ж, в ухвалі слідчий суддя посилається на постанову від 11.11.2025 про визнання вилученого майна речовими доказами, проте відсутні будь-які відомості щодо оцінки такої постанови на предмет її відповідності положенням ст. 110 КПК України.
Так, в постанові від 11.11.2025 зазначено на арк. 9 цитата:
«Під час проведення 10.11.2025 обшуку у ОСОБА_12 виявлено ...» і зазначено вилучене майно.
«Указані речі мають безпосереднє відношення до фактичних обставин, які досліджуються у ході досудового розслідування».
На арк. 10 також вказано:
«Ураховуючи, що зазначені речі є матеріальними об'єктами, які містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема щодо спілкування осіб, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення, узгодження сум, плану злочинних дій для досягнення злочинного результату, у тому числі відомостей про спосіб та обставини вчинення злочину пов'язаного з фактами надання та одержання неправомірної вигоди в особливо великих розмірах, одержаного злочинним шляхом. а також готування до надання неправомірної легалізації майна, одержаного злочинним шляхом, а також готування до надання неправомірної вигоди та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, а також інших фактів, тобто обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, виникла необхідність у визнанні їх речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні».
Будь-якого обґрунтування, яке ж саме відношення мають ці речі в постанові не наведено.
Не вказано, які саме вони містять відомості, що можуть бути використані, як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час розслідування, не містять будь-якого іншого обґрунтування та будь-яких відомостей.
Відповідно, постанова є такою, що винесена з грубим порушенням положень ст. 110 КПК України.
Щодо оцінки постанови судом в ухвалі не зазначено жодного слова.
У зв'язку з цим незрозуміло з ухвали, чи оцінював суд постанову від 11.11.2025 про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні на предмет її відповідності положенням ст. 110 КПК України.
Якщо оцінював, то чи визнав суд обґрунтування за постановою такими, що відповідають положенням ст. 110 КПК України, зокрема в частині: «Указані речі мають безпосереднє відношення до фактичних обставин, які досліджуються у ході досудового розслідування», якщо так, то яке саме безпосереднє відношення до фактичних обставин суд визнав таким, що має значення для предмету дослідження в ході досудового розслідування.
Якщо оцінював, то чи визнав суд обґрунтування за постановою такими, що відповідають положенням ст. 110 КПК України, зокрема в частині: «які містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження», які відомості суд визнав такими, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин.
Зважаючи на викладене, захисник просив роз'яснити ухвалу суду від 13.11.2025 року у справі № 991/11668/25, не змінюючи змісту судового рішення, а виключно в її частині.
(2) Позиції учасників провадження
ОСОБА_13 заяву підтримав. Вказав, що ухвала слідчого судді є йому незрозумілою і потребує роз`яснення.
Детектив НАБУ ОСОБА_14 в судове засідання не прибув, водночас направив свої заперечення.
З їх змісту вбачається, що роз'ясненню підлягає лише незрозуміле судове рішення, зумовлене його нечіткістю за змістом, можливістю різного тлумачення висновків суду, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, та тих осіб, котрі будуть здійснювати його виконання. Це дає змогу усунути недоліки судового рішення, які стосуються недотримання його ясності.
При цьому, роз'яснюючи ухвалу, суд не вправі змінювати її зміст, тобто не має права змінювати зміст відомостей, викладених у судовому рішенні.
Вивченням заяви про роз'яснення судового рішення в порядку ч. 1 ст. 380 КПК України захисника підозрюваного ОСОБА_15 - адвоката ОСОБА_16 , можна дійти висновку, що вона стосується незгоди з мотивами суду та виходить за межі розгляду клопотання про арешт майна.
У зв`язку з викладеним, детектив просив відмовити у задоволенні вказаної заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 380 КПК суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення протягом десяти днів з повідомленням особи, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасників судового провадження. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.
З урахуванням цих положень КПК, слідчий суддя вважає за можливе розглядати заяву про роз`яснення судового рішення за відсутності інших учасників судового провадження, оскільки це не є перешкодою для її розгляду.
(3) Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при вирішенні заяви
Дослідивши зміст поданої заяви та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить висновку, що вона не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.
Частина перша статті 380 КПК передбачає, що якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягає суть уже прийнятого рішення, у випадку, коли воно є незрозумілим або підлягає двозначному трактуванню. Роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні незрозумілості судового акта і викладенні рішення суду у більш зрозумілій формі. Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Відтак, роз`яснення судового рішення має значення не саме по собі, а в контексті його правильного виконання з урахуванням змісту рішення і волі суду, який його ухвалив. Метою роз`яснення судового рішення є його удосконалення для правильного розуміння учасниками судового провадження, органом виконання судового рішення. Роз`яснення судового рішення спрямоване на усунення незрозумілості, що ускладнює його реалізацію. Суть роз`яснення судового рішення полягає не в роз`ясненні мотивів, які покладені в основу рішення, а в роз`ясненні рішення з метою наступного його виконання.
В свою чергу, особа, яка звертається із заявою про роз`яснення, має вказати, які частини рішення є для неї незрозумілими, у чому полягає необхідність його додаткового пояснення, уточнення тощо.
У своїй заяві захисник ОСОБА_8 таких обставин не навів.
Фактично, доводи захисника стосуються прохання роз`яснити мотиви слідчого судді під час постановлення ухвали про накладення арешту. Такі доводи та обґрунтування захисника повинні відображатися ним в апеляційній скарзі, а не в заяві про роз`яснення судового рішення. Фактично, вони стосуються незгоди з викладом певної частини судового рішення та його невмотивованістю.
Основні обґрунтування захисника полягають не в незрозумілості мотивувальної або резолютивної частин ухвали, а в незгоді з нею, маючи при цьому, власну суб`єктивну думку щодо змісту її викладу.
Слідчий суддя наголошує, що мотивувальна та резолютивна частини згаданої ухвали викладена мовою з використанням сталої в понятійному сенсі термінологією, яка унеможливлює різне її тлумачення.
Отож, ухвала від 13.11.2025 є вичерпною, зрозумілою та не потребує додаткового роз`яснення.
За таких умов, слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні заяви захисника відмовити, оскільки обставин, визначених ст. 380 КПК, які б слугували підставою такого роз`яснення, не встановлено.
На підставі викладеного, слідчий суддя постановив:

-        у задоволенні заяви захисника ОСОБА_16 про роз`яснення судового рішення відмовити.
На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя                                                                 ОСОБА_1