МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2026 р.  	№ 400/10167/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 	

до відповідача	ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , 	

про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач) та просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо повторного взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з військового обліку військовозобов`язаних та внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що його відповідно до наказу МО СРСР № 260 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.10.1990 року було виключено з військового обліку за станом здоров`я відповідно до висновку ВЛК. Однак, через мобільний застосунок «Резерв +» позивач дізнався, що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , відомості про виключення з військового обліку у вйськово-обліковому докуме.нт відсутні. Відтак, позивач вважає, що відповідач протиправно взяв .повторно його на військовий облік в супереч законодавству, оскільки він був виключений з військового обліку у 1990 році на підставі висновку ВЛК. 
Ухвалою від 25.09.2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивач відповідно до п.2 Постанови КМУ від 16.05.2024 року №559 має дійсний військово-обліковий документ, яким є військовий квіток серії НОМЕР_1 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_6 22.04.1992 року і в якому міститься запис про взяття позивача на військовий облік з 22.04.1992 року. Позивач протягом 33 років був обізнаний, що він перебуває на військовому обліку та є військовозобов`язаним. Однак протягом цього часу ОСОБА_1 не оскаржував вказане рішення та з відповідними заявами про виключення з обліку до відповідного ТЦК та СП не звертався. На момент взяття Позивача на облік 22.04.1992 діяв наказ МО СРСР від 09.09.1987 № 260 «О введении в действие Положения о медицинском освидетельствовании в вооруженных силах СССР». Оскільки відбулося взяття позивача на облік беззаперечним є факт проходження ним ВЛК, адже на основі даного ВЛК приймалося рішення про взяття його на військовий облік. Також, відповідач наголошує, що чинне законодавство України не містить положень, які б скасовували чинність рішень про взяття осіб на військовий облік, що були прийнятими уповноваженими на те органами до набрання чинності Положенням №402 та Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Ухвалою від 29.10.2025 року заяву відповідача про продовження встановленого судом строку для надання відзиву на позовну заяву задоволено та продовжено строк для надання відзиву на позовну заяву до 10.11.2025 року.
Від позивача до суду надійшли заперечення на відзив, в яких позивач заперечує проти обґрунтувань відповідача та просить повністю задовольнити позовні вимоги. 
Дослідивши докази, суд, -
ВСТАНОВИВ:

Позивачу через мобільний застосунок «Резерв +» стало відомо, що з 22.04.1992 року позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 , відомості про виключння з військового обліку у військово-обліковому відсутні. 
При цьому, згідно військово-облікового документа, а саме військового квітка серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_6 22.04.1992 міститься запис у п. 29 про те, що позивач 08.10.1990 року на підставі рішення ВЛК визнаний непридатним до військової служби з виключенням з обліку на підставі наказу Мо СРСР № 260 від 1987 року, а також у п. 26 міститься запис про взяття позивача на військовий облік з 22.04.1992.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо взяття його на повторний військовий облік, тому звернувся до суду з даним позовом. 
Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалася і станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.
Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року оголошено загальну мобілізацію на території України, яку по теперішній час не скасовано. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу»(далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частинами 1, 2статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі-Збройні Сили України та інші військові формування).
Відповідно до частини 1статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За змістом частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Частиною 6статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, серед яких: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 37 Закону №2232-XII громадяни України, які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку, підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у ТЦК та СП.
Згідно з частиною 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Згідно підпункту 12 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року №3633-IX, військово-обліковий документ, що визначає належність його власника до військового обов`язку, виданий до дня набрання чинності цим Законом, є чинним та не потребує обов`язкової заміни у випадку (з підстав) затвердження органом державної влади нової форми військово-облікового документа.
Так, враховуючи вищезазначені норми позивач має дійсний військово-обліковий документ, яким є військовий квіток серії НОМЕР_1 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_6 22.04.1992 і в якому міститься запис про взяття позивача на військовий облік з 22.04.1992 року. 
Відповідно, факт взяття позивача на військовий облік з 22.04.1992 свідчить про те, що в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» він є військовозобов`язаним, оскільки під час взяття його на облік беззаперечним є факт проходження ним ВЛК, адже на основі даного ВЛК приймалося рішення про взяття його на військовий облік.
Також, як вже зазначалось судом вище по тексту рішення, що на даний момент до Закону № 2233-ХІІ внесені зміни та Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку (набрав чинності 18 травня 2024 року) статтю 37 Закону № 2233-ХІІ викладено у новій редакції.
Зокрема, частиною 6 статті 37 № 2233-ХІІ установлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Військово-обліковий документ позивача не містить відомостей з наявністю вищезазначений підстав, а згідно фото копіям із застосунку «Резерв +» позивач непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. А згідно вищезазанченої норми, такої підтави для виключення з військового обліку не має. 
Щодо дії нормативно-правового акта в часі, що дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст.58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
Отже, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Таким чином, відповідач не має правових підстав для виключення позивача з військового обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.
Судові витрати покладаються на позивача. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар