К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року                                                                 місто Київ
 
справа № 372/1228/25                                   
апеляційне провадження № 22-ц/824/13816/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області у складі судді Зінченка О.М. від 5 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст заявлених вимог
 
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
 
Заява мотивована тим, що 14 березня 2025 року Обухівським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з  7 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 
 
Судовий наказ не підлягає виконанню, оскільки син фактично перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , який самостійно забезпечує його матеріальне утримання, побутові потреби, догляд та виховання. Батько постійно здійснює належну турботу про сина, виявляє активну участь у всіх сферах його життя, забезпечує дитині належні умови для гармонійного зростання, особисто організовує дозвілля дитини, супроводжує сина до гуртків та школи. Дані обставини не були  досліджені судом при видачі судового наказу, а тому з урахування фактичного виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо утримання сина, видача судового наказу є необґрунтованою. Також вказує, що постійно проживає та зареєстрований разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 .
 
На думку заявника, за таких обставин взагалі відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на утримання сина.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати судовий наказ Обухівського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року у справі                                 № 372/1228/25 таким, що не підлягає виконанню.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Обухівського районного суду міста Києва від 5 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив із того, що наведені заявником обставини не є підставами для визнання судового наказу, який є виконавчим документом, таким, що не підлягає виконанню.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. 
 
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції належним чином не взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрований разом з сином за однією адресою, що підтверджується актом про встановлення місця проживання Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 25 квітня 2025 року. Даний факт також підтверджується поясненнями ОСОБА_3 , наданими під час судового засідання, яка повідомила, що у період її зайнятості на роботі дитина проживає разом з батьком, а в інший час разом з нею та старшою дитиною.
 
Судом не враховано надані до заяви докази, які підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 належного догляду за дитиною та матеріального забезпечення.
 
Звертає увагу, що оскільки переважно дитина проживає з батьком                    ОСОБА_1 , який здійснює матеріальне забезпечення та утримання дитини, то взагалі відсутні правові підстави для стягнення аліментів з батька.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
ОСОБА_3  відзив на апеляційну скаргу не подала.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 всудовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.
 
ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що з 28 лютого 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 2018 року.
 
Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
 
14 березня 2025 року у справі № 372/1228/25 Обухівським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з  7 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
 
Судовий наказ Обухівського районного суду Київської області від 14 березня 2025 року перебуває на примусовому виконанні в Обухівському відділі державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ВП № НОМЕР_1).
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Згідно з пунктом 9 частини 2 статі 129 Конституції України, статтеюі 18 ЦПК України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.
 
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження", відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.
 
За положеннями статей 1 та 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
 
Згідно з частиною 2 статі 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
 
На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
 
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
 
Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від  24 червня 2020 року в справі №520/1466/14-ц, 16 вересня 2020 року в справі №308/6024/14, 9 вересня 2021 року в  справі №824/67/20, від 16 вересня 2021 року в справі №824/254/19 та від            3 серпня 2022 року в справі №756/10266/15-ц.
 
Як убачається з акту про встановлення місця проживання від 25 квітня 2025 року, складеного представником Козинської селищної ради, депутатом округу № 3 Головою Л.О. та сусідами, ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрований разом з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 49).
 
Згідно відомостей № 217/11-27/11-2025 від 21 квітня 2025 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 (мати дитини), ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (батько дитини), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (дитина) (а.с. 50).
 
З матеріалів справи також вбачається, що під час розгляду заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_3 пояснила, що син ОСОБА_11 разом з нею та старшою сестрою проживає в будинку АДРЕСА_1 , а коли вона на роботі, то син проживає з батьком.
 
Суд першої інстанції, встановивши вище наведені обставини, а також урахувавши, що в матеріалах справи відсутнє судове рішення, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з одним із батьків, дійшов правильного висновку, що обставини періодичного проживання заявника (батька) разом з дитиною у даній справі не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
 
Колегія суддів також погоджується з висновком суду, що надані ОСОБА_1 докази того, що він здійснює догляд за сином та займається його вихованням не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки догляд та виховання дитини є обов'язком батьків, що закріплено законодавством України, зокрема Сімейним кодексом та Законом України "Про охорону дитинства". Цей обов'язок передбачає піклування про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечення її освіти та створення належних умов для життя, незважаючи на те чи перебували батьки у шлюбі між собою та чи проживають разом.
 
Посилання скаржника на те, що ОСОБА_1 надає матеріальне утримання дитині та у зв'язку з цим взагалі відсутні підстави для стягнення з нього аліментів не є підставою для скасування ухвали, оскільки Верховний Суд в своїх постановах неодноразово вказував на те, що активна участь у вихованні, належному матеріальному забезпеченні дитини, зокрема наданні грошових коштів на утримання дітей у більшому розмірі ніж визначено судовим рішенням про стягнення аліментів, свідчить про належне добровільне матеріальне забезпечення своїх дітей та відповідно не є обставинами, що мають наслідком звільнення від обов`язку сплати аліментів за судовим рішенням.
 
Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 5 червня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            

 
Судді: