МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2026 р.  	№ 400/9878/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бульби Н.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом	Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ,  АДРЕСА_1 , 	
до	1) Державної служби України з безпеки на транспорті,  вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150,   2) Відділу державного нагляду (контролю)  в Миколаївській області,   вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, 	
про	скасування постанови від 26.08.2025 № ОПШ 047560,	

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПН 047560 від 26.08.2025.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачем при здійсненні розрахунку перевищення вагових параметрів не враховано обставину щодо типу тягача та причепу, які використовувались при перевезенні вантажу, що і призвело до невірних розрахунків і відповідно складено протиправну постанову про накладення штрафу.
Ухвалою від 19.09.2025 суд відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 
Враховуючи воєнний стан та ведення бойових дій на території Миколаївської області, з метою безпеки учасників судового процесу, суд не призначав судового засідання, та розглянув справу без виклику сторін (в порядку письмового провадження).
Відповідач надіслав відзив на позов, заперечує проти задоволення позовних вимог. Заперечення відповідача мотивовані тим, що під час перевірки виявлено порушення перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових норм, а саме перевезення вантажу пшениці з порушенням визначених габаритно-вагових норм, з перевищенням допустимих 24 т (дорога місцевого значення), що становить 73% перевищення. Відповідальність за вказані порушення передбачена вимогами абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Тому вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Позивач надіслав відповідь на відзив, підтримує позовні вимоги. Зазначає, що у постанові про притягнення до відповідальності від 26.08.2025 зазначено, що належний йому автомобіль здійснював рух на трасі М14 Одеса-Мелітополь, тобто вказана траса є трасою державного значення, а тому по ній дозволено рух його автомобілем.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 здійснював вантажне перевезення пшениці на автомобілі MAN НОМЕР_1 з напівпричепом по автомобільній дорозі Т15-11 в`їзд до м. Вознесенськ (О 150514 Братське-Вознесенськ). Автомобіль позивача був зупинений під час перевірки представниками Укртрансбезпеки, та здійснено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Під час перевірки встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно – вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу.
За результатами перевірки співробітниками Укртрансбезпеки складено Акт перевірки №ОАР 038905 від 07.08.2025. 
26.08.2025 уповноваженою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області відносно позивача було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 047560 за допущення порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачене абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу MAN НОМЕР_1 .
Постанова складена на підставі Акту №038905.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 цього Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством (частина друга статті 48 Закону № 2344-III).
Частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-III визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Відповідно до частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30) передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до п. 22.5 Правил за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), автопоїзди (двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом - до 40 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра на автомобільних дорогах державного значення 42 т, на автомобільних дорогах місцевого значення - 24 т.
Отже, спірним у цій справі є визначення місця проведення перевірки позивача, а саме правопорушення вчинено на автодорозі державного чи місцевого значення.
Згідно зі ст. 8 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 № 2862-IV№2862 автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення підрозділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні.
Автомобільні дороги місцевого значення поділяються на обласні та районні.
До обласних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні центри Автономної Республіки Крим і областей з іншими населеними пунктами в межах Автономної Республіки Крим чи області та із залізничними станціями, аеропортами, річковими портами, пунктами пропуску через державний кордон, місцями відпочинку і не належать до доріг державного значення.
До районних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні районні центри з іншими населеними пунктами, інші населені пункти між собою, з підприємствами, об`єктами культурного значення, іншими дорогами загального користування у межах району.
Перелік доріг місцевого значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів, затверджують Рада міністрів Автономної Республіки Крим та обласні державні адміністрації один раз на три роки.
Згідно матеріалів справи, перевірку проведено 07.08.2025 року, місце здійснення габаритно-вагового контролю - О 0150514 Братське - Вознесенськ.
Водночас, Переліком автомобільних доріг загального користування місцевого значення Миколаївської області, затвердженим розпорядженням начальника Миколаївської ОВА від 31.05.2024 № 200-р, передбачено автомобільну дорогу О 150514 Братське-Вознесенськ. 
Як встановлено судом, перевірку позивача проведено на автомобільній дорозі місцевого значення, на якій передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням допускається у разі, коли їх параметри не перевищують 24 т.
Згідно довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 07.08.2025, повна маса транспортного засобу MAN НОМЕР_1 становить 41640 т.
Отже, транспортним засобом перевищені нормативні вагові параметри, що і зазначено у акті № ОАР 038905, на підставі якого винесено оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26.08.2025.
Абзацом 17 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Позивачем навіть не заперечується той факт, що навантаження його вантажного автомобіля під час проведення рейдової перевірки 07.08.2025 становило 41640 т.
Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови №ОПШ 047560 від 26.08.2025 відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 39816845) та до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, код ЄДРПОУ 39816845) відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 05.02.2026.

Суддя Н.О. Бульба