СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року                              м. Харків                        Справа № 922/1134/25  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя  Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засіданні Довгань А.О.,
за участю представників:
від позивача (апелянта) – Федосін А.В. (поза межами приміщення суду) – на підставі ордеру про надання правничої допомоги серія АА №1622408 від 09.09.2025,
від відповідача – не з`явився,
розглянувши  у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" (вх. 2073 Х/2) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області  від  09.09.2025  (повне  рішення  складено  09.09.2025,  суддя Ємельянова О.О.) у справі №922/1134/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО", м. Харків,
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України", Харківська обл., Вовчанський р-н., с.Гонтарівка,
про стягнення 1 482 636,34 грн,

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 у справі №922/1134/25 заяву (вх. № 19919 від 01.09.2025) позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи № 922/1134/25, у розмірі 10000,00 грн. В частині стягнення 40000,00 грн відмовлено.
Керуючись критеріями, що визначені частиною 4   статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), виходячи із загальних засад судочинства - справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами, встановленими судом невідповідності здійснених позивачем розрахунків, та наданих до позовної заяви доказів, та з метою забезпечення балансу інтересів сторін, господарський суд першої інстанції, дослідивши заяву позивача (вх. № 19919 від 01.09.2025) про ухвалення додаткового рішення, а також надані ним документи, заперечення відповідача викладені у наданих до суду поясненнях (вх.№ 14411/25 від 18.06.2025), із урахуванням часткового задоволення позовних вимог, дійшов висновку, про зменшення заявлених позивачем до стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а саме до 10  000,00 грн.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, 28.09.2025 через підсистему "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить апеляційну скаргу ТОВ "ТД ВЕРХАГРО" задовольнити, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ "ТД ВЕРХАГРО" про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" на користь ТОВ "ТД ВЕРХАГРО" витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи №922/1134/25 в суді першої інстанції, у розмірі 40000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. В іншій частині додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 залишите без змін. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з апеляційним переглядом додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок та видати накази.
В обґрунтування заявлених вимог вказує про таке:
- суд першої інстанції за власною ініціативою безпідставно зменшив витрати на правничу правову допомогу позивача, чим грубо порушив принцип змагальності сторін. Доводи відповідача, що були ним викладені у "поясненнях" від 18.06.2025, були повністю спростовані позивачем у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення;
- висновки суду щодо неспівмірності та нерозумності визначених позивачем витрат на правничу правову допомогу, викладених в оскаржуваному рішенні, не відповідають вимогам закону та практиці Верховного Суду з подібних правовідносин;
- в контексті п. 3 і 4 ч. 5 ст. 129 ГПК України поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що: 23.11.2024 ТОВ "ТД ВЕРХАГРО" зверталось до ДП "ДГ "Гонтарівка" з претензією про сплату заборгованості, проте будь-якої відповіді від відповідача не отримано, так само акт звірки взаєморозрахунків не повернуто, будь-яких платежів не здійснено; поведінка відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції була недобросовісною і призвела до затягування розгляду справи; у встановлений судом строк відповідач не подав до суду відзиву на позов, але 18.06.2025 представник відповідача подав "Пояснення по справі" (вх. №14411/25), які по суті є відзивом на позов та повинні були залишені судом без розгляду, що вказує на безпідставність посилання на них у цій справі, у тому числі, як на підставу зменшення розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.09.2025, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя      Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 у справі №922/1134/25; призначено справу до розгляду; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.
В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив, в установлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу позивача не подав.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5  ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1  ст. 273 ГПК України.
У відповідності до  статті 269 ГПК України  встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" про стягнення грошової суми у розмірі 1 482 636,34 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 836 731,89 грн, штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн, інфляційних втрат у розмірі 284 025,68 грн та 3% річних у розмірі 74 904,18 грн. Також, до стягнення заявлені судові витрати, а саме: 17 792,00 грн судового збору та 40 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Крім того, позивач у прохальній частині позовної заяви просив суд визначити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення із відповідача на користь позивача пеню, інфляційні втрати і 3% річних на всю суму основного боргу 836 731,89 грн, починаючи з 28.03.2025 до повного виконання судового рішення.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.04.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" (вх. № 1134/25) залишено без руху. 
14.04.2025 від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 9236/25) про усунення недоліків позовної заяви, у якій останній, зокрема надає позовну заяву у новій редакції з додатками № 1 - 35, у т. ч. розрахунок загального боргу, пені, штрафу, інфляційних втрат і 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 (станом на 28.03.2025) у новій редакції із зазначенням специфікації, видаткових накладних, рахунків, платіжних доручень щодо часткових оплат, сум та дат таких документів, періодів прострочення (додаток № 33 до позовної заяви). Відповідно до прохальної частини позовної заяви (нова редакція) доданої до заяви про усунення недоліків, позивач, просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 1 482 636,34 грн, яка складається з основного боргу 836 731,89 грн, штрафні санкції 286 974,59 грн, інфляційні втрати 284 025,68 грн та 3% річних 74 904,18 грн. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення з відповідача на користь позивача пеню, інфляційні втрати і 3% річних на всю суму основного боргу 836 731,89 грн, починаючи з 28.03.2025 до повного виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/1134/25. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: 17 792,00 грн. судового збору та 40 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.08.2025 у позові відмовлено частково. У клопотанні відповідача викладеного у наданих до суду письмових поясненнях (вх. № 14411/25 від 18.06.2025 року) про зменшення штрафних санкцій – відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" суму боргу 836 731,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 283    176,66 грн., 3 % річних у розмірі 74 575,94 грн. та судовий збір у розмірі 14 334,11 грн. В частині стягнення штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн., інфляційних втрат у розмірі 849,02 грн., 3% річних у розмірі 328,34 грн. та визначення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" пеню, інфляційні втрати і 3% річних на всю суму основного боргу 836 731,89 грн., починаючи з 28.03.2025 року до повного виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/1134/25 - відмовлено.
01.09.2025 від позивача через канцелярію Господарського суду Харківської області надійшла заява (вх. № 19919 від 01.09.2025) про ухвалення додаткового рішення, у якій з огляду на те, що судом не було вирішено питання про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, просив суд заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи № 922/1134/25, у розмірі 50 000,00 грн; видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
В обґрунтування наданої до суду заяви, заявник (позивач), зокрема зазначає, що  позовній заяві, як першій заяві по суті справи, позивачем повідомлено, відповідно до пункту 9 частини 3 статті 162 та частини 1 статті 124 ГПК України, що у зв`язку із розглядом справи в Господарському суді Харківської області позивач поніс судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 17 792,00 грн (22 239,56 грн. х 0,8 (коефіцієнт для пониження відповідного розміру ставки судового збору, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір") = 17 792,00 грн) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн, про що додатково подано відповідні докази протягом строку, встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Також позивач зазначив, що у судових дебатах представник позивача також повідомляв, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
09.09.2025 ухвалено оскаржуване додаткове рішення суду з підстав, викладених вище.
Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно із  статтею 16 ГПК України  учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої  статті 244 ГПК України.
Частиною першою  статті 123 ГПК України  передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У частині третій цієї ж статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої  статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3)розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Згідно із частинами першою, другою  статті 124 ГПК України  разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно із частиною восьмою  статті 129 ГПК України  розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Колегією суддів встановлено, що позивач в позовній заяві визначив попередній розмір витрат, які поніс у зв`язку з надання йому правничої допомоги при розгляді даної справи в сумі 40000,00 грн (т.1, а.с. 67).
01.09.2025 позивачем (тобто в межах визначеного ст. 129 ГПК України строку) разом з заявою про ухвалення додаткового рішення суду до Господарського суду Харківської області було подано докази, якими підтверджує остаточний розмір судових витрат, які сторона понесла у зв`язку з розглядом справи, який становив 50  000,00 грн.
Таким чином, позивач дотримався вимог щодо строків звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу і подання відповідних доказів на виконання частини восьмої  статті 129 ГПК України.
Відповідно до частини першої  статті 126 ГПК України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною другою  статті 126 ГПК України  унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до положень частини третьої  статті 126 ГПК України  для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.
Розмір понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо вартості наданих послуг (виконаних робіт).
За змістом частини третьої  статті 237 Цивільного кодексу України  однією з підстав виникнення представництва є договір.
Згідно з частиною першою  статті 626 Цивільного кодексу України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша  статті 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до  статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"  адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
За змістом частини третьої  статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"  до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у  главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,  стаття 903 Цивільного кодексу України  передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Стаття 632 Цивільного кодексу України  регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із  статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
(1)договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій  статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
(2)за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись  главою 52 Цивільного кодексу України;
(3)як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4)адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5)адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і  Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
(6)відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями  статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.
З наданих позивачем доказів вбачається, що 02.01.2025 між Адвокатським бюро "Артема Федосіна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" було укладено договір про надання правничої допомоги № 25/01/02-1.
Як вбачається із пункту 1.1 договору № 25/01/02-1 про надання правничої допомоги від 02.01.2025, за цим договором Адвокатське бюро зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги, визначені у пункті 1.2 договору, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, умовами співробітництва, погодженими у переписці сторін, та додатковими умовами до нього, а клієнт зобов`язується оплатити надання такої правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. 
Пунктом 1.2 договору визначено, що правнича допомога, що надається за цим договором, включає:
1.2.1. захист забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта та його посадових осіб у кримінальних провадженнях (на всіх стадіях та під час проведення будь-яких процесуальних дій будь-якими органами досудового розслідування чи прокуратури), а також під час розгляду справ про адміністративні правопорушення; 
1.2.2. представництво - забезпечення реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах або органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 
1.2.3. інші види правничої допомоги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; 
1.2.4. комплексне юридичне супроводження господарської діяльності Товариства, за виключенням правничої допомоги, зазначеної у підпунктах 12.1. - 1.2.3. пункту 1.2. цього договору, яка надається на підставі окремо укладених додаткових угодах та/або заявках та/або дорученнях.
Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що гонорар є формою винагороди Адвокатського бюро за надання правничої допомоги клієнту за цим договором.
Порядок обчислення та розмір гонорару за надання правничої допомоги, визначеної у пунктах 1.2.1 – 1.2.4 цього договору, визначається у додаткових угодах та /або заявках та/або дорученнях, які є його невід`ємною частиною.
03.01.2025 на виконання зазначеного договору між Адвокатським бюро "Артема Федосіна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" було укладено додаткову угоду - доручення № 4, відповідно до якої Адвокатське бюро зобов`язується надати клієнту правничу допомогу в Господарському суді Харківської області, пов`язану зі стягненням заборгованості з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України", яка складатиметься з основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних.
Згідно пункту 2.1 додаткової угоди – доручення № 4 від 03.01.2025, сторони погодили, що за виконання доручення клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському бюро гонорар у фіксованому розмірі 40   000,00 грн, незалежно від кількості вчинених процесуальних дій чи підготовлених процесуальних документів.
Гонорар, визначений у пункту 2.1 договору, сплачується клієнтом протягом 30 календарних днів з дати отримання рахунку.
01.07.2025 між Адвокатським бюро "Артема Федосіна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" було укладено додаткову угоду про внесення змін до додаткової угоди - доручення № 4 від 03.01.2025.
Відповідно до пункту 2 зазначеної додаткової угоди сторони погодились викласти пункт 2.1 доручення у новій редакції, а саме: 
"За виконання цього доручення клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському бюро гонорар у фіксованому розмірі 50 000,00 грн., незалежно від кількості вчинених процесуальних дій чи підготовлених процесуальних документів". 
З наданого позивачем акту приймання – передачі правничої допомоги від 29.08.2025 за додатковою угодою – дорученням № 4 від 03.01.2025 зі змінами, внесеними додатковою угодою від 01.07.2025, вбачається, що у пункті 1 сторони погодили що адвокатом у період з 03.01.2025 по 29.08.2025 Адвокатським бюро на виконання доручення було надано клієнту правничу допомогу у справі №922/1134/25, пов`язану із стягненням заборгованості з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України", а саме: 
- здійснено аналіз договірних відносин (договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року, специфікації № 1 від 05.04.2021 року до зазначеного договору, видаткових накладних № 505 від 02.07.2021 року, № 338 від 27.06.2019 року, № 691 від 02.09.2020 року, № 697 від 08.09.2020 рок, № 690 від 02.09.2020 року, № 689 від 02.09.2020 року, № 355 від 28.05.2021 року, № 390 від 04.06.2021 року, № 507 від 02.07.2021 року, № 547 від 12.07.2021 року, № 654 від 03.08.2021 року, № 1069 від 26.10.2023 року, № 979 від 15.09.2023 року, № 918 від 11.09.2023 року, відповідних рахунків на оплату, а також платіжних інструкцій про часткову оплату; 
- здійснено аналіз історії поставок і взаєморозрахунків (часткових оплат); 
- надано консультацію клієнту щодо перспектив стягнення заборгованості з ДП "ДГ "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААН" у судовому порядку; 
- підготовлено позовну заяву про стягнення заборгованості з ДП "ДГ "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААН" у розмірі 1 482 636,34 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 836 731,89 грн., штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн., інфляційних втрат у розмірі 284 025,68 грн. та 3% річних у розмірі 74 904,18 грн.; 
- проведено детальний розрахунок штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних; 
- підготовлено письмові пояснення щодо проведених розрахунків і нарахувань штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних; 
- визначено розмір судового збору у розмірі 17 792,00 грн. за подання до позовної заяви до Господарського суду Харківської області та надано клієнту платіжні реквізити для сплати такого судового збору;
- 28 березня 2025 року подано через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС до Господарського суду Харківської області позовну заяву про стягнення заборгованості з ДП "ДГ "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААН" з усіма необхідними документами;
- здійснено аналіз ухвали Господарського суду Харківської області від 07 квітня 2025 р. про залишення позовної заяви без руху;
- підготовлено заяву про усунення недоліків, позовну заяву та розрахунок заборгованості у новій редакції;
- 14 квітня 2025 року подано через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС до Господарського суду Харківської області заяву про усунення недоліків, позовну заяву та розрахунок заборгованості у новій редакції, а також інші документи на підтвердження викладених обставин;
- здійснено аналіз ухвали Господарського суду Харківської області від 21 квітня 2025 року про відкриття провадження у справі, визначено основні процесуальні строку встановлені сторонам для подання заяв по суті справи;
- підготовлено заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;
- 09 травня 2025 року подано через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС до Господарського суду Харківської області заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;
- здійснено аналіз ухвали Господарського суду Харківської області від 12 травня 2025 року про проведення підготовчого засідання 14 травня 2025 року в режимі відеоконференції;
- здійснено аналіз клопотання від ДП "ДГ "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААН" поданого 12 травня 2025 року через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄС/ТС, про відкладення розгляду справи;
- прийнято участь у підготовчому засіданні, що відбулось 14 травня 2025 року;
- прийнято участь у підготовчому засіданні, що відбулось 18 червня 2025 року;
- здійснено аналіз пояснень по справі (відзиву на позовну заяву), від ДП "ДГ "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААН", поданих 18 червня 2025 року через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС,
- прийнято участь у підготовчому засіданні, що відбулось 01 липня 2025 року;
- підготовлено додаткові пояснення у справі;
- 27 червня 2025 року подано через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС до Господарського суду Харківської області додаткові пояснення у справі (з дозволу суду);
- прийнято участь у судовому засіданні по суті справи, що відбулось 16 липня 2025 року;
- підготовлено додаткові пояснення у справі;
- 17 серпня 2025 року подано через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС до Господарського суду Харківської області додаткові пояснення у справ (з дозволу суду);
- підготовлено заяву про розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів:
- 19 серпня 2025 року подано через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС до Господарського суду Харківської області заяву про розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів;
- прийнято участь в судовому засіданні по суті справи, що відбулось 20 серпня 2025 року;
- прийнято участь в судовому засіданні по суті справи, що відбулось 26 серпня 2025 року;
- підготовлено заяву про ухвалення додаткового рішення (постанови).
Пунктом 3 акту сторони визначили, що за фактично надану правничу допомогу клієнтом сплачено Адвокатському бюро гонорар у розмірі 50   000,00 грн. у повному обсязі.
З наданих позивачем документів вбачається, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми.
Слід зазначити, оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою  статті 30 Закону № 5076-VI  як "форма винагороди адвоката", але в розумінні  Цивільного кодексу України  становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами  статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
З огляду на викладене Східний апеляційний господарський суд зазначає про те, що у контексті цієї справи, що переглядається, фіксований розмір гонорару, погоджений між позивачем та адвокатським бюро (адвокатом) у договорі №25/01/02-1 про надання правничої допомоги від 02.01.2025, означає те, що у разі настання визначених таким договором умов платежу   конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання цих умов не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між позивачем і його адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом позивача час на надання послуг правничої допомоги.
З урахуванням викладеного, вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між позивачем та адвокатським бюро у договорі у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.
Колегія суддів зазначає, що за встановлених обставин та норм права, з огляду на умови договору про надання правової допомоги та надані відповідачем докази в обґрунтування понесених ним судових витрат у Господарському суді Харківської області, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати на правову допомогу є пов`язаними з даною справою, підтвердженими та відповідають фактично наданим послугам.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Щодо критеріїв оцінки розміру витрат на надання послуг правничої допомоги колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини четвертої  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої  статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста  статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою  статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі висновки, викладені, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відтак, судова колегія зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, однак, суд має оцінити рівень адвокатських витрат з урахуванням того, чи є їх сума обґрунтованою.
Подання позивачем детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, в даному випадку не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Так, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору поставки.
Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності. Спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких під час розгляду даної справи адвокат витратив значний час.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції здійснено перевірку розрахунків заявника (позивача), зазначених акті приймання – передачі правничої допомоги від 29.08.2025 за додатковою угодою – доручення № 4 від 03.01.2025 зі змінами, внесеними додатковою угодою від 01.07.2025, та встановлено, що позивачем включено надання послуг з підготовки заяви про усунення недоліків, позовної заяви та розрахунку заборгованості у новій редакції. Водночас включення вказаних витрат до акту виконаних робіт не відповідає вимогам законодавства, принципами справедливості та верховенства права, оскільки подання до суду заяви про усунення недоліків є виключно не дотриманням позивачем при поданні позовної заяви до суду вимог Господарського процесуального кодексу Країни, тому не можуть бути стягнуті із відповідача.
Крім того, судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що позивачем було здійснено невірні розрахунки суми позовних вимог, та надано до позову документи, які не стосуються спірного договору, а в акті надання послуг зазначено про здійснення адвокатом аналізу видаткових накладних, які не є предметом розгляду даної справи та не стосуються поставки за спірним договором.
Щодо участі представника позивача у судових засіданнях, то суд прийняв до уваги, що представник позивача був присутній у судових засіданнях при розгляді справи у режимі відеоконференції (з використанням власних технічних засобів), що не потребувало витрачання часу, необхідності прибуття до господарського суду та понесення додаткових витрат для адвоката.
Таким чином, господарський суд першої інстанції, взявши до уваги фактичні обсяги наданих послуг професійної правничої допомоги щодо представництва інтересів позивача у суді під час розгляду справи, дійшов правомірного висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищений, так як предмет спору є типовим, а обставини  стандартними для даної категорії справ. З огляду на що частково задовольнив подану позивачем заяву та стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Східний апеляційний господарський суд зазначає, що застосування судами статей  126,  129 Господарського процесуального кодексу України  та  статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"  залежить від доведеності надання адвокатами послуг з правничої допомоги, наданих до суду доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат та від обставин обґрунтованості і співмірності відповідних витрат.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
За наслідками дослідження обставин даної справи, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, колегія суддів підтримує наведений висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Водночас часткове задоволення постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" та незначна зміна рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2025 у даній справі не впливає на обгрунтованість часткового задоволення судом першої інстанції заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі.
Відтак, колегія суддів при апеляційному перегляді  рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не виявила у діях суду порушень приписів статей  126,  129 Господарського процесуального кодексу України  або інших порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Верховний Суд звертає увагу на те, що хоча поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку, навіть без відображення окремих аргументів у своєму рішенні (якщо він вважає їх такими, що не впливають на правильне рішення спору або не відносяться до суті справи), в силу імперативних приписів  статті 236 ГПК України  повинен під час розгляду справи надати оцінку особливо тим аргументам учасників справи, оцінка яких є необхідною для правильного вирішення спору.
Звертаючись з апеляційною скаргою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" не спростувало наведених висновків суду першої інстанції та не довело неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови скасування прийнятого судового рішення.
Згідно з  статтею 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, Східний апеляційний господарський суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 у справі №922/1134/25 - без змін за відсутності визначених процесуальним законом підстав для його скасування.
Керуючись статтями  269,  270,  273,  275 - 285,  287 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 у справі №922/1134/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені  статтями 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 24.11.2025.

Головуючий суддя                                                                   В.В. Лакіза

Суддя                                                                                         Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                         Н.О. Мартюхіна